Ďakujem za slovo, pán predsedajúci. Vážená pani ministerka, kolegyne, kolegovia, nebudem pokračovať v tejto debate, čo sa týka kolaborácie, čo sa týka riadne zaregistrovanej strany, či sa dá vôbec kolaborovať s riadne zaregistrovanou stranou na Slovensku na základe Ústavy Slovenskej republiky. Pravdepodobne sa nedá, len spolupracovať sa dá. (Hluk v pléne.) Teda pristupujem k mikrofónu s určitými obavami, už aj vidíme túto debatu, ale aj z toho dôvodu, že keď počas predloženia návrhu Gyulom Bárdosom v mene Strany maďarskej koalície o stiahnutie prerokovaného materiálu z programu schôdze Národnej rady bol počuť piskot a mierny krik. Napriek tomu však dúfam, že bude ochota z vašej strany vypočuť si argumenty v neprospech predkladaného návrhu v zmysle slobody slova a princípu demokracie. Pôvodný návrh z dielne Slovenskej národnej strany bol v totálnom rozpore nielen s našimi predstavami, ale aj hodnotami. Ale bohužiaľ, ani nová vylepšená verzia z dielne ústavnoprávneho výboru, či zahraničného výboru nás neoslovila. Totiž po dôslednom prečítaní sme zistili, že obsahovo sa nič nezmenilo, len názov zaznamenal kvalitatívnu zmenu, ale text prešiel len skrášľovacími vonkajšími úpravami. Ale všetko zlé je na niečo dobré. A nepochybne aj vďaka Slovenskej národnej strane je tu príležitosť, aby sme na pôde Slovenskej národnej rady mohli konečne hovoriť o povojnovom období a vyjasnili postoj Strany maďarskej koalície – Magyar Koalíció Pártja a na odstránenie zbytočných nedorozumení ohľadom tejto veľmi citlivej témy. Na základe toho by som môj príhovor rozdelil na tri časti. V prvej časti mienim hodnotiť predkladaný návrh z právneho a politického hľadiska. V druhej časti sa pokúsim načrtnúť možné racionálne a nie emocionálne riešenie v oblasti zmierenia negatívnych následkov povojnového usporiadania pomerov s dôrazom na rešpektovanie územnej celistvosti Slovenskej republiky. A v tretej časti by som si dovolil hodnotiť prerokovaný návrh v súčasnom politickom a medzinárodnom kontexte. Takže tá prvá časť. Nový návrh už neobsahuje tie neurážlivejšie časti ohľadom nedotknuteľnosti denacifikačných dokumentov z povojnového obdobia a je pravda, že sa viac podobá textu schválenému českou Poslaneckou snemovňou z roku 2002. Boli vsunuté aj chýbajúce odkazy na dobré susedské vzťahy. Po druhé, ale aj nové vyhlásenie textu v oblasti majetkoprávnych a politických opatrení v povojnovom období sa odvoláva na zásady medzinárodného práva obsiahnuté v Postupimskej dohode. Faktom ale je, že Postupimská dohoda hovorila výlučne o odsune Nemcov aj z Československa, ale nie o postavení Maďarov. Keďže podľa dôvodovej správy bol tento text pripravený na základe názorov niektorých občanov Slovenskej republiky hlásiacich sa k maďarskej národnosti alebo predstaviteľov SMK, prvý bod vyhlásenia je zbytočný, pretože ešte raz, Postupimská dohoda sa vzťahuje na nemeckú menšinu. A navyše, ani české uznesenie sa nezmieňuje o Postupimskej dohode. Po tretie, taktiež aj druhý bod navrhovaného vyhlásenia tvrdí naďalej, že rozhodnutia reprezentatívnych orgánov Československej republiky a Slovenskej národnej rady nie sú príčinou nejakej diskriminačnej praxe. Z ľudsko-právneho hľadiska je tento názor pravdepodobne správny, ale v oblasti majetkovoprávnych vzťahov je realita iná. Je realita taká, že existujú konkrétne prípady, keď reštitučné nároky nemohli byť uplatnené práve s odvolaním sa na povojnové právne vzťahy. Po štvrté, pre SMK je azda najproblematickejším tretí bod predkladaného textu, ktorý zostal aj v novom návrhu v podstate obsahovo nezmenený. Tento totiž konštatuje, že právne a majetkové vzťahy, ktoré vznikli povojnovými rozhodnutiami, sú nespochybniteľné, nedotknuteľné a nemenné. Predpokladám, že niektorí z vás vedia a čiastočne pán poslanec Bugár už citoval z dekrétov prezidenta Beneša, napríklad č. 5/1945 Zb. bola maďarská a nemecká menšina identifikovaná ako, citujem: „štátne nespoľahlivá“. Tieto dve komunity boli podľa § 4 spomenutého dekrétu postavené na jednu úroveň nielen s osobami, ktoré vyvíjali činnosť proti štátnej zvrchovanosti, ale s osobami, ktoré vyvíjali činnosť vo fašistických organizáciách, doslova. Preto si kladiem otázku, či na základe tohto bodu uznesenia je nespochybniteľná aj pôvodná Benešova kategorizácia štátne nespoľahlivých osôb a naďalej platí zásada, že všetky osoby maďarskej a nemeckej národnosti bez rozdielu majú byť vnímané na tej istej úrovni ako osoby činné vo fašistických organizáciách. Ak nie, tak treba nájsť takú formuláciu, ktorá to jednoznačne konštatuje, a preto ľutujeme, že sme neboli oslovení počas prípravy tohto textu. Ak áno, a toto je zmyslom predkladateľov, tak toto tvrdenie je jednak v rozpore s textom dôvodovej správy, ktorá hovorí, že „niektoré dekréty“, citujem dôvodovú správu, „dnes už neplatia, pretože boli zrušené alebo nahradené novšími právnymi predpismi“. Dokonca je v rozpore aj s právnou analýzou ministerstva spravodlivosti z roku 2002, ktorá konštatuje, že právne normy postihujúce po vojne občanov maďarskej národnosti boli čiastočne zrušené napríklad zákonom č. 245/1948 o štátnom občianstve alebo inými zákonmi z roku 1948 až 1950, alebo prijatím ústavného zákona č. 23/1991 pod názvom Listina základných práv a slobôd. Takže, de facto aj niektoré právne či majetkové pomery, ale skôr právne pomery Benešových dekrétov a Slovenskej národnej rady z tohto obdobia boli medzičasom zrušené alebo bola pozastavená ich účinnosť inou právnou normou. A môžeme de facto konštatovať, že dnes predsa občania maďarskej národnosti sú rovnocennými a rovnoprávnymi občanmi pred Ústavou Slovenskej republiky ako každý iný v tomto štáte. Môžeme konštatovať, že počas posledných 60 rokov už prebiehal určitý proces zmierňovania negatívnych následkov povojnového usporiadania pomerov. Bod č. 3 predmetného návrhu je však podľa nášho poňatia nielenže v rozpore s týmto procesom, ale priamo vracia dnešné slovenské zákonodarstvo do obdobia z rokov 1945 – 1947, lebo znovu potvrdzuje, či chceme, nechceme, dekrét prezidenta Beneša č. 5, č. 12 a mohol by som pokračovať. Vážené kolegyne, kolegovia, v prípade prijatia prerokovaného návrhu bude Národná rada Slovenskej republiky v septembri 2007 tri roky po vstupe Slovenska do Európskej únie znovu deklarovať princíp kolektívnej viny, ak chcete kolektívnej zodpovednosti voči všetkým občanom nemeckej a maďarskej národnosti, ktorí žili v povojnovom období na dnešnom území Slovenskej republiky. Podľa nášho názoru bude to hanebný akt, ktorý opäť vynesie neoprávnený verdikt nad našimi rodičmi a starými rodičmi, rodičmi dnešných občanov Slovenskej republiky maďarskej a nemeckej národnosti. Zároveň spochybní všetky doterajšie kroky súvisiace so zmiernením následkov povojnového usporiadania pomerov, akým bolo napríklad prijatie Listiny ľudských práv a slobôd, ale aj prijatie Zmluvy o dobrom susedstve a priateľskej spolupráci medzi Slovenskou republikou a Maďarskou republikou a mohol by som pokračovať. Toto je práve to, čo chcete, pani kolegyne a kolegovia? Ďalej tento návrh v skutočnosti odobruje nielen vysídlenie okolo 55 000 Maďarov z územia vtedajšieho Československa do Maďarska, ktoré síce, je pravda, bolo vykonané na základe medzištátnej dohody, ale aj tzv. deportáciu 44 000 Maďarov na nútené práce do Čiech, z ktorých približne 5 000 boli deti, ktorá bola realizovaná výlučne už len na základe rozhodnutia reprezentatívnych orgánov Československej republiky bez medzištátnej dohody, či medzinárodného súhlasu. Pristúpim k druhej časti môjho príhovoru. Ako by mohli vyzerať riešenia pre ďalšie zmiernenie následkov povojnového usporiadania pomerov, zdôrazňujem ešte raz, pri plnom rešpektovaní územnej celistvosti Slovenska. O nasledujúcich návrhoch nebudem hovoriť preto, aby som provokoval v tejto sále alebo na verejnosti, ale preto, lebo sme presvedčení, že existuje prijateľné riešenie na ďalšie zmiernenie následkov spomenutého obdobia prostredníctvom otvoreného, úprimného dialógu. Riešenie by mohlo byť postavené na troch pilieroch. Prvý pilier by znamenal len oficiálne konštatovanie existujúceho právneho stavu. Ako som už spomínal, podľa odborníkov z ľudskoprávneho, ale aj majetkovoprávneho hľadiska boli viaceré povojnové legislatívne normy zrušené alebo stratili účinnosť. Túto skutočnosť by sme mohli oficiálne vziať na vedomie, samozrejme, po dôslednej príprave textu expertmi z tejto oblasti. Druhý pilier by mohol obsahovať určité, aj keď symbolické, ale áno, finančné odškodnenie. Najhlbšiu analýzu by si zaslúžilo odškodnenie tých, ktorí boli deportovaní na nútené práce do Čiech. Keďže podľa názoru expertov odškodnenie týchto ľudí bolo len čiastočné, t. j. len do výšky približne 30 % reálnych škôd, na tieto osoby sa nevzťahoval ani protokol uzavretý medzi Československou republikou a Maďarskou republikou, no v konečnej úprave niektorých nevyriešených finančných otázok tzv. Protokol zo Štrbského Plesa. Tento názor potvrdil aj vedúci Katedry histórie Pedagogickej fakulty Univerzity Komenského Róbert Letz, ktorý pre Slovenský rozhlas 6. augusta 2007 povedal, citujem: „Veľkým skupinám obyvateľstva maďarskej menšiny sa ubližovalo Benešovými dekrétmi. Azda najhorším bol Dekrét o všeobecnej pracovnej povinnosti, na základe ktorého museli Maďari nútene opustiť, bolo to asi 40 000 ľudí, južné Slovensko a boli deportovaní do českého pohraničia. Myslím si, že títo ľudia si skutočne zaslúžia, aby boli nejakým spôsobom odškodnení“, hovorí vedúci katedry Róbert Letz. Vo všeobecnosti môžem potvrdiť, že 60 rokov po týchto udalostiach by bolo treba odškodniť len veľmi málo ľudí. Tretí pilier by mohol tvoriť spoločný text slovenského a maďarského parlamentu o historickom zmierení. V tejto oblasti skutočne existujú pozitívne príklady. Veď Slovenská národná rada 12. februára 1991 vydala vyhlásenie k odsunu slovenských Nemcov. Dôvodová správa teraz predkladaného materiálu vyjadruje súhlas s týmto textom s odôvodnením, že odsun, citujem: „postihol aj nevinných slovenských Nemcov“, koniec citátu. Prijatie tohto vyhlásenia a dnešný súhlas v dôvodovej správe a zároveň odmietnutie prijatia podobného textu aj odsunu slovenských Maďarov je prekvapujúce aj z toho dôvodu, že Košický vládny program v časti VIII jednoznačne diferencuje medzi dvoma menšinami a slovenským Nemcom pripisuje, citujem, „väčšiu zodpovednosť za dobyvačnú politiku ako slovenským Maďarom“. Prečítajte si Košický vládny program. Ďalším pozitívnym príkladom je aj list predsedu vlády Českej republiky Jiřího Paroubka adresovaný predsedovi politického hnutia Spolužitie v Čechách Ladislavovi Kováčovi zo dňa 3. januára 2006. Citujem z listu: „Uisťujem vás,
Kritika predkladaného návrhu zákona spomína v kontexte novely aj "hanebný akt" kritika návrhu