Ďakujem pekne. Poprosím o chvíľočku strpenia, musím si to tu zapnúť, lebo budem hovoriť trošku dlhšie ako pán minister. (Hlasy v sále.) Neviem, uvidíte, určite. Už to pôjde? (Odpoveď z pléna.) Dobre. Ďakujem pekne za trpezlivosť. Vážená pani podpredsedníčka, vážený pán minister, vážený pán druhý minister, dámy a páni, dovoľte mi, aby som predniesol za poslanecký klub SDKÚ – DS stanovisko k návrhu štátneho rozpočtu. Súhlasím veľmi s tým, čo povedal pán minister Počiatek, že ide o kľúčový rozpočet. Dokonca treba povedať, že každý rozpočet je kľúčový. Rozpočet sa nie nadarmo nazýva zákonom roka. A tento je dôležitý, súhlasím, aj z hľadiska našej ambície, našej ašpirácie vstupu do eurozóny. Len musím, žiaľ, konštatovať, že ani atmosféra, v ktorej rokujeme, ani ďalšie okolnosti nenasvedčujú tomu, že ide o taký dôležitý dokument. Pri jeho uvádzaní nebol prítomný žiadny člen vlády, potom prišiel pán minister Kašický, zrejme len preto, aby si pán minister mohol odskočiť. Neboli tu takmer žiadne médiá, dokonca žiadne, keď ho pán minister uvádzal. A pán minister si vystačil so šesťminútovým príhovorom k tomuto rozpočtu, pričom musím konštatovať, že nie všetky závery, ktoré povedal, považujem za relevantné a považujem za také, ktoré majú oporu v argumentoch a vo faktoch. Práve preto vás poprosím o trpezlivosť. A pokúsim sa, samozrejme, na omnoho väčšom priestore, ako je šesť minút, a na základe poukázania na fakty, čísla a argumenty vás presvedčiť, že náš pohľad je reálny a pravdivý. Po prvé. Každý rozpočet vždy hovorí aj o kondícii ekonomiky a hovorí aj o minulosti a hovorí aj o budúcnosti. Možno sa to nezdá, lebo rozpočet je o budúcich príjmoch a výdavkoch. Ale rozpočet, samozrejme, vždy hovorí aj o minulosti, pretože práve z toho, aká bola minulosť a aká je prítomnosť, vyplývajú predpoklady, vyplýva to, v akom stave je ekonomika, ako ekonomika vie a bude vytvárať ďalšie zdroje, čo všetko možno použiť. A faktom je, že slovenská ekonomika je vo výbornej kondícii, faktom je, že slovenská ekonomika dosahuje jedny z najvyšších temp, ak nie najvyššie tempá ekonomického rastu. Tu by som chcel pripomenúť, že tým najdôležitejším dôvodom, tým kľúčovým dôvodom, prečo je to tak, sú uskutočnené reformy, ktoré sa uskutočnili počas Dzurindových vlád, najmä počas i druhej vlády. Je to fakt, ktorý, či sa to niekomu páči alebo nie, faktom je, pretože, samozrejme, sú tu aj iné dôležité faktory, je tu aj vstup do Európskej únie, je tu aj prílev zahraničných investícií. Ale do Európskej únie vstúpilo aj Maďarsko. Má doteraz väčší prílev zahraničných investícií na obyvateľa ako Slovensko, napriek tomu dosahuje 1,5-percentný ekonomický rast, kým Slovensko dosahuje takmer desaťpercentný ekonomický rast. Takže chcem zdôrazniť a pripomenúť, že sú to reformy, práve reformy, proti ktorým bojovala dnešná najsilnejšia vládna strana, ktorá ich chcela rušiť a ktorá ústami svojho predsedu tvrdila, stále tvrdí, že reformy ožobráčili Slovensko, že boli dobré len pre 5 % najbohatších ľudí. A ak by náhodou niekto nechcel veriť tomu, že práve reformy priniesli tento efekt, tak by som chcel zacitovať z vládneho materiálu, ktorý to explicitne tvrdí tiež. Konkrétne vláda 30. mája tohto roka, teda vláda pod vedením Roberta Fica, schválila materiál: návrh súboru indikátorov pre sledovanie plnenia opatrení Národného programu reforiem v Slovenskej republike. Hneď prvý odsek materiálu znie nasledovne: „V posledných rokoch prešlo Slovensko hlbokými štrukturálnymi zmenami, ktoré mu pomohli dosiahnuť súčasné pozitívne makroekonomické výsledky. Daňová reforma, reforma dôchodkového systému, reforma zdravotníctva, reforma sociálneho systému a trhu práce, reforma školstva, reforma verejnej správy a reforma riadenia verejných financií postupne prinášajú výsledky. Všetky tieto zmeny posilňujú pozíciu Slovenska v globálnej ekonomike, čím zároveň vytvárajú podmienky pre rast životnej úrovne obyvateľstva za predpokladu, že sa pozitívne výsledky reforiem udržia.“ To nehovorím ja, to hovorí materiál, ktorý 30. mája tohto roka schválila Ficova vláda pod jeho vedením. A je to pravda. Takže najskôr k tomu, čím sú vytvorené predpoklady na úspešný rast. Je to aj preto, aby sme mohli dnes mať pomerne vysoké výdavky, ktoré možno používať. Mimochodom, ďalším dôkazom toho, že práve uskutočnené reformy sú dôvodom rýchleho rastu, je aj vývoj v iných krajinách, ako je napr. Írsko alebo baltské krajiny, ktoré uskutočnili podobné reformy a tiež rastú rýchlo, práve tieto krajiny rastú dnes v Európe najrýchlejšie. Druhá vec, ktorú by som chcel povedať, je to, čo chcem vyzdvihnúť na rozpočte a aj na spôsobe prerokovania rozpočtu. Chcem vyzdvihnúť to, že ministerstvo financií pokračuje v odbornom prístupe k odhadu príjmov. Podarilo sa nám v priebehu posledných rokov, najmä počas druhej Dzurindovej vlády, dosiahnuť konsenzus, v ktorom sa, myslím, pokračuje, že odhad príjmov by mal byť odbornou záležitosťou, že to by nemala byť vec, o ktorej by sme tu mali politicky diskutovať, pretože naozaj ide o odbornú záležitosť, že potom vlastne politické rozhodnutia sú dve. Akonáhle odhadneme odborne príjmy, politické rozhodnutie je odhadnúť, či chceme vyrovnaný rozpočet, prebytkový alebo deficitný a koľko má ten deficit alebo prebytok byť. Z tohto, výsledkov týchto dvoch parametrov, príjmov a odhadu deficitu alebo prebytku, nám vyjde, aké budú výdavky. A to je politikum. Politikum je najmä v tom, ako tieto výdavky použijeme, na čo sa v priebehu budúcich rokov použijú, čo bude priorita a čo priorita nebude. A to chcem oceniť, že tento odborný prístup pokračuje, že ďalej pokračuje práca výboru pre makroekonomické prognózy a daňové prognózy, kde sú odhady ministerstva konfrontované vlastne s tými odbornými pohľadmi. A zároveň chcem predoslať, lebo to som ocenil aj na minulej opozícii počas druhej Dzurindovej vlády, počas prvej to tak nebolo, opozícia počas druhej Dzurindovej vlády vlastne pristúpila na ten princíp, ktorý, si myslím, je veľmi dôležitý, aby sa v zásade návrhmi, ktoré sa tu dávajú, nezvyšoval deficit verejných financií, ak navrhujeme nejaké iné rozdelenie výdavkov, aby to bolo v zásade presunmi, a nie znižovaním príjmov alebo zvyšovaním výdavkov. A chcem predoslať, aj za seba, ale myslím, že to môžem urobiť aj za opozíciu celú, že chceme v tejto dobrej tradícii pokračovať a že budeme predkladať návrhy, ale nie také, ktoré zvýšia deficit či už zvýšením výdavkov alebo znížením príjmov. No ale k tej podstatnej veci, k tej záležitosti, ktorá je predmetom politického rozhodovania, a to je otázka na čo výdavky použiť, kde ich dať, tu musím celkom jasne a jednoznačne povedať, že rozpočet je v tomto zmysle pripravený zle, pretože priority nestanovuje dobre. Nestanovuje ich dobre z hľadiska úspešnej budúcnosti Slovenska, z hľadiska udržania konkurencieschopnosti, z hľadiska udržania dnešného vysokého ekonomického rastu. Vysoký ekonomický rast nie je samoúčelom, ale zároveň je nevyhnutným predpokladom rastu životnej úrovne, rastu kvality života a rastu zamestnanosti. A tu práve vidím najväčší problém a najväčšie negatívum pripraveného rozpočtu. A to sú zle stanovené priority, ktoré ohrozujú úspešnú budúcnosť Slovenska. Ďalej by som chcel poukázať na to, a teraz budem trošku aj ukazovať obrázky, čo hovorí štátny rozpočet o tom, aký štát tu vlastne budujeme, aký štát tu dnes dnešná vládna koalícia buduje, lebo tá rozhoduje o tom, aké budú najmä výdavky. A najmä rozhodnutím o výdavkoch, o prioritách hovoríme o tom, čo tu budujeme. Vláda najmä ústami predsedu vlády neustále deklaruje a zdôrazňuje, že buduje silný sociálny štát. Pán predseda vlády Fico už skoro ani iné nehovorí, len to, že vláda buduje silný sociálny štát. To chcem veľmi jasne povedať, že tento návrh štátneho rozpočtu a verejných rozpočtov nielen na rok 2008, ale do roku 2010, ale nielen tento dokument, ale aj aktualizovaný Konvergenčný program svedčia o opaku. A ak by ste tomu neverili, tak čísla, ktoré sú premietnuté a ktoré vám aj teda poviem, o tom svedčia. Mimochodom, keď budem hovoriť o číslach, budem hovoriť nielen o štátnom rozpočte, ale aj o Konvergenčnom programe. Obidva tieto dokumenty schválila vláda. A ten Konvergenčný program je zaujímavý aj preto, že niektoré veci v štátnom rozpočte podľa môjho názoru zámerne napísané nie sú, ale v Konvergenčnom programe už napísané sú, lebo Konvergenčný program má predpísanú štruktúru a musí byť v predpísanej štruktúre predkladaný do Bruselu. Teda čo hovoria tieto 2 dokumenty? Čo hovoria o tom, aký štát budujeme? Na tomto grafe môžete vidieť ten najkomplexnejší ukazovateľ, ktorý hovorí, o tom, či je silný sociálny štát alebo nie je, je miera prerozdeľovania. Ten najkomplexnejší ukazovateľ v silných sociálnych štátoch je veľmi vysoká miera prerozdeľovania a veľmi vysoká miera zdanenia. To s tým súvisí. Na tomto grafe môžete vidieť, že priemer za európsku dvadsaťsedmičku v roku 2006, to sú skutočné čísla za rok 2006 podľa Eurostatu, bol 46,8 % voči HDP. To sú verejné výdavky a ich podiel na HDP. V tých najsilnejších sociálnych štátoch, ako je Dánsko, to bolo 51,4 %. A najviac ho má Švédsko, 55,5 %. Na Slovensku v roku 2006 to bolo 37, 3 %. Áno, môžete povedať, to je dôsledok vládnutia krajne pravicovej vlády. No len zaujímavé sú ďalšie čísla. Pozrime sa na to, ako chce vláda, ktorá tu chce budovať silný sociálny štát, meniť mieru prerozdeľovania. Ak by bola pravda, čo hovoríte, čo hovorí váš predseda, tak by ste ju museli výrazne zdvihnúť. Vy ju ale chcete znižovať. Aj rozpočet, aj verejné rozpočty, aj Konvergenčný program hovorí o tom, že v roku 2007, v tomto roku, by to podľa štátneho rozpočtu malo byť 36,6 % a do roku 2010 chcete klesnúť
Neutrálne zmienky o EÚ, v prejave je veľa obhajoby minule vlády a ku konci mirna kritika vlády, že nebudúci sociálny štát. Skôr by som sa priklonil k pozitívnemu tónu. Kritika štátneho rozpočtu