Yhteenveto Naton historiasta
Context:Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan allekirjoittama Dunkerkin sopimus allekirjoitettiin 4. maaliskuuta 1947 toisen maailmansodan jälkimainingeissa ja kylmän sodan alussa liittoutumissopimuksena ja keskinäisenä avunannona mahdollisten Saksan tai Neuvostoliiton hyökkäysten varalta. Maaliskuussa 1948 tämä liitto laajennettiin Brysselin sopimuksella sisällyttämään Benelux-maat muodostaen Brysselin sopimusjärjestön, joka tunnetaan yleisesti nimellä Länsi-unioni. Neuvottelut laajemmasta sotilaallisesta liittoutumisesta, johon voisi kuulua Pohjois-Amerikka, alkoivat myös samana kuussa Yhdysvalloissa, jossa heidän Truman-oppiensa alainen ulkopolitiikka edisti kansainvälistä solidaarisuutta kommunistien hyökkäyksenä pidettyjä toimia vastaan, kuten helmikuun 1948 vallankaappausta Tšekkoslovakiassa. Neuvottelut johtivat Pohjois-Atlantin sopimuksen allekirjoittamiseen 4. huhtikuuta 1949 Länsi-Euroopan unionin jäsenmaiden sekä Yhdysvaltojen, Kanadan, Portugalin, Italian, Norjan, Tanskan ja Islannin välillä. Kanadalainen diplomaatti Lester B. Pearson oli sopimuksen keskeinen tekijä ja luonnostaja.  Pitkä, suorakaiteen muotoinen huone, jossa on useita riviä istuvia henkilöitä kummallakin puolella ja liput, jotka roikkuvat toisessa päässä. Länsi-Saksa liittyi Natoon vuonna 1955, mikä johti Varsovan liiton muodostumiseen kylmän sodan aikana. Pohjois-Atlantin sopimus oli pitkälti unessa, kunnes Korean sota aloitti Naton perustamisen sen toteuttamiseksi integroidulla sotilaallisella rakenteella. Tämä sisälsi Supreme Headquarters Allied Powers Europe (SHAPE) -järjestön perustamisen vuonna 1951, joka omaksui monia Länsi-Unionin sotilasrakenteita ja -suunnitelmia, mukaan lukien laitteiden standardointia koskevat sopimukset ja sopimukset ulkomaisten sotilasjoukkojen sijoittamisesta Euroopan maihin. Vuonna 1952 perustettiin Naton pääsihteerin asema järjestön siviilijohtajana. Samana vuonna järjestettiin myös ensimmäiset suuret Naton meriharjoitukset, Mainbrace-harjoitus ja Kreikan ja Turkin liittyminen järjestöön. Lontoon ja Pariisin konferenssien jälkeen Länsi-Saksa sai luvan aseistaa sotilaallisesti, kun se liittyi NATO: han toukokuussa 1955, mikä puolestaan oli merkittävä tekijä Neuvostoliiton hallitseman Varsovan liiton luomisessa, joka erotti kylmän sodan kaksi vastakkaista puolta.  Berliinin muurin rakentaminen vuonna 1961 merkitsi kylmän sodan jännitteiden huippua, kun Euroopassa oli sijoitettu 400 000 Yhdysvaltain sotilasta. Euroopan valtioiden ja Yhdysvaltojen välisten suhteiden lujuuden epäilyt laskivat ja laskivat, samoin kuin epäilyt NATO:n puolustuksen uskottavuudesta mahdollista Neuvostoliiton hyökkäystä vastaan - epäilyt, jotka johtivat itsenäisen ranskalaisen ydinasejärjestelmän kehittämiseen ja Ranskan vetäytymiseen NATO:n sotilaallisesta rakenteesta vuonna 1966. Vuonna 1982 uusi demokraattinen Espanja liittyi liittoon.  Vuoden 1989 vallankumoukset Euroopassa johtivat strategiseen uudelleenarviointiin Naton tarkoituksesta, luonteesta, tehtävistä ja keskittymisestä mantereelle. Lokakuussa 1990 Itä-Saksa liittyi Saksan liittotasavaltaan ja liittoon, ja marraskuussa 1990 liitto allekirjoitti sopimuksen tavanomaisista asevoimista Euroopassa (CFE) Pariisissa Neuvostoliiton kanssa. Se määräsi erityisiä sotilasvähennyksiä koko mantereella, jotka jatkuivat Varsovan sopimuksen romahtamisen jälkeen helmikuussa 1991 ja Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen joulukuussa 1991, joka poisti de facto Naton tärkeimmät vastustajat. Tämä aloitti sotilaallisten menojen ja varusteiden vähentämisen Euroopassa. CFE-sopimus salli allekirjoittajien poistaa 52 000 tavallista aseistusta seuraavien 16 vuoden aikana ja salli Naton eurooppalaisten jäsenten sotilaallisten menojen laskevan 28 prosenttia vuodesta 1990 vuoteen 2015. Vuonna 1990 useat länsimaiset johtajat vakuuttivat Mihail Gorbatšoville, että Nato ei laajentuisi itäänpäin, kuten yksityisten keskustelujen muistioista käy ilmi. Myöhemmin samana vuonna allekirjoitetussa Saksan osalta lopullisesta ratkaisusta tehdyn sopimuksen lopullisessa tekstissä ei kuitenkaan mainittu itään suuntautuvaa laajentumista.  Kaksi korkeaa betoniosuutta seinästä ruohon nurmikolla, joka on kaarevan rakennuksen edessä, jossa on siniset lasit ikkunat. Berliinin muurin kaatuminen vuonna 1989 merkitsi käännekohtaa Naton roolissa Euroopassa, ja tämä muurin osa on nyt esillä Naton päämajan ulkopuolella. 1990-luvulla järjestö laajensi toimintaansa poliittisiin ja humanitaarisiin tilanteisiin, jotka eivät olleet aiemmin olleet Naton huolenaiheita. Jugoslavian hajoamisen aikana järjestö suoritti ensimmäiset sotilaalliset interventionsa Bosniassa vuosina 1992-1995 ja myöhemmin Jugoslaviassa vuonna 1999. Nämä konfliktit johtivat kylmän sodan jälkeiseen merkittävään sotilaalliseen uudelleenjärjestelyyn. NATO:n sotilaallinen rakenne supistettiin ja uudelleenjärjesteltiin, ja perustettiin uusia joukkoja, kuten päämajan liittoutuneiden komennon Euroopan nopean reagoinnin joukko.  Poliittisesti järjestö pyrki parantamaan suhteita uusille autonomisille Keski- ja Itä-Euroopan valtioille, ja diplomaattisia foorumeja alueelliseen yhteistyöhön Naton ja sen naapurimaiden välillä perustettiin kylmän sodan jälkeisenä aikana, mukaan lukien rauhan kumppanuus ja Välimeren vuoropuhelualoite vuonna 1994, Euro-Atlantin kumppanuusneuvosto vuonna 1997 ja Naton ja Venäjän pysyvä yhteinen neuvosto vuonna 1998. Vuonna 1999 Washingtonissa pidetyssä huippukokouksessa Unkari, Puola ja Tšekki liittyivät virallisesti Naton jäseniksi, ja järjestö antoi myös uusia jäsenyysohjeita yksilöllisillä "jäsenyyttä koskevilla toimintasuunnitelmilla". Nämä suunnitelmat ohjasivat uusien liittouman jäsenten lisäämistä. Ranskan presidentti Nicolas Sarkozyn valinta vuonna 2007 johti Ranskan sotilaallisen aseman merkittävään uudistukseen, joka huipentui palauttamalla täysjäsenyyteen 4. huhtikuuta 2009, johon kuului myös Ranskan palautuminen Naton sotilaalliseen komentorakenteeseen säilyttäen samalla itsenäisen ydinasevalmiuden.  Pohjois-Atlantin sopimuksen 5 artikla, joka vaatii jäsenvaltioita auttamaan kaikkia jäsenvaltioita, joihin kohdistuu aseellinen hyökkäys, käytettiin ensimmäistä ja ainoata kertaa syyskuun 11. päivän hyökkäysten jälkeen, jonka jälkeen joukkoja lähetettiin Afganistanille NATO:n johtaman ISAF: n alaisuudessa. Järjestö on toiminut useissa muissa tehtävissä sen jälkeen, mukaan lukien kouluttajien lähettäminen Irakiin, avustaminen merirosvojen torjunnassa ja vuonna 2011 Libyan yli lennottokieltoalueen täytäntöönpano YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1973 mukaisesti.  Krimin liittäminen Venäjälle johti kaikkien Naton jäsenten voimakkaaseen tuomitsemiseen, ja se oli yksi seitsemästä tapauksesta, joissa on käytetty 4 artiklaa, joka vaatii neuvotteluja Naton jäsenten kesken. Aiempien aikojen mukaan lukien Irakin sota ja Syyrian sisällissota. Vuoden 2014 Walesin huippukokouksessa Naton jäsenmaiden johtajat sitoutuivat ensimmäistä kertaa virallisesti käyttämään puolustukseen vähintään kahden prosentin vastaavaa bruttokansantuotteitaan vuoteen 2024 mennessä, mikä oli aiemmin ollut vain epävirallinen suuntaviiva. Vuonna 2016 Varsovan huippukokouksessa Naton maat sopivat Naton tehostetun etujoukkojen perustamisesta, jossa oli neljä monikansallista pataljoonan kokoista taisteluryhmää Virossa, Latviassa, Liettuassa ja Puolassa. Ennen ja aikana 2022 Venäjän hyökkäys Ukrainaan, useat NATO-maat lähetti maajoukkoja, sota-aluksia ja hävittäjiä vahvistaa liiton itäpuoliskon, ja useat maat taas vetoaa artikla 4. Maaliskuussa 2022 Naton johtajat kokoontuivat Brysselissä poikkeukselliseen huippukokoukseen, johon osallistui myös G7-maiden ja Euroopan unionin johtajat. NATO:n jäsenmaat sopivat perustavasta neljä ylimääräistä taistelujoukkoa Bulgariassa, Unkarissa, Romaniassa ja Slovakiassa, ja ensimmäistä kertaa NATO:n historiassa aktivoitiin NATO:n vastavoimien osat.  Kesäkuuhun 2022 mennessä NATO oli sijoittanut 40 000 sotilasta pitkin sen 2 500 kilometrin pituista itäistä sivua Venäjän aggression estämiseksi. Yli puolet tästä määrästä on sijoitettu Bulgarian, Romanian, Unkarin, Slovakian ja Puolan joukkoihin, joissa on yhteensä 259.000 entisen Naton sotilasta. Bulgarian ilmavoimien täydentämiseksi Espanja lähetti Eurofighter Typhooneja, Alankomaat lähetti kahdeksan F-35-hyökkäyslentokoneita ja lisää ranskalaisia ja amerikkalaisia hyökkäyslentokoneita saapuu pian.  NATO:lla on yleistä tukea kaikissa sen jäsenmaissa.
Pohjois-Atlantin sopimuksen järjestö (NATO, ranskaksi: Organisation du traité de l'Atlantique nord), tai Pohjois-Atlantin liitto, Atlantin liitto, Länsi-Allianssi, on sotilasliitto. Se perustettiin Pohjois-Atlantin sopimuksella vuonna 1949 ja se allekirjoitettiin Washingtonissa 4. huhtikuuta 1949. Sen jäseninä vuonna 1949 olivat Yhdysvallat, Belgia, Alankomaat, Luxemburg, Ranska, Yhdistynyt kuningaskunta, Kanada, Portugali, Italia, Norja, Tanska ja Islanti. Kreikka ja Turkki liittyivät 18 päivänä helmikuuta 1952.  Kun Länsi-Saksa liittyi järjestöön 9. toukokuuta 1955, Norjan tuolloin ulkoministeri Halvard Lange kuvaili sitä "suuren käännekohdaksi mantereemme historiassa".  Kylmän sodan jälkeen vuonna 1999 kolme entistä kommunistista maata, Unkari, Tšekin tasavalta ja Puola, liittyivät Naton jäseniksi. Seitsemän muuta Pohjois- ja Itä-Euroopan maata liittyi Naton jäseneksi 29. maaliskuuta 2004: Viro, Latvia ja Liettua sekä Slovenia, Slovakia, Bulgaria ja Romania.  Kroatia ja Albania saivat 3. huhtikuuta 2008 NATO:n jäsenyyspyynnön. Ainoa ehdollinen kutsu myönnettiin Makedoniaan, koska Kreikka käytti veto-oikeuttaan sen nimeä koskevan kiistan johdosta.  Montenegro liittyi 5 päivänä kesäkuuta 2017. Pohjois-Makedonia liittyi Naton jäseneksi 27. maaliskuuta 2020 ja siitä tuli sen 30. jäsen. Irlanti liittyi virallisesti Naton jäseneksi 8. syyskuuta 2020 tarkkailijana.  Huhtikuussa 2023 Suomi liittyi Naton jäseneksi vuoden 2022 Venäjän hyökkäyksen jälkeen.