Udtræk navnene på personer, der har haft indflydelse på Ruben Darios poesi
Context:Fransk poesi var en afgørende indflydelse på Darío's dannelse som digter. Først og fremmest romantikerne, især Victor Hugo. Senere, og på en afgørende måde, blev Darío påvirket af parnassianerne: Théophile Gautier, Catulle Mendès og José María de Heredia. En anden afgørende indflydelse var den cubanske prosa- og digtforfatter og nationalhelt Jose Martí. Det endelige definerende element i Darians æstetik er hans beundring for symbolisterne, især Paul Verlaine. Ved at resumere sin egen poetiske bane i det indledende digt af Cantos de vida y esperanza (1905) syntetiserede Darío selv sine vigtigste påvirkninger, da han bekræfter, at han var "stærk med Hugo og tvetydig med Verlaine" ("con Hugo fuerte y con Verlaine ambiguo".)  I afsnittet "Palabras Liminares" i Prosas Profanas (1896) havde han allerede skrevet et afsnit, der afslører betydningen af den franske kultur i udviklingen af hans litterære værk:  Den gamle spanier med det hvide skæg peger på en række berømt portrætter: "Denne - siger han - er den store Miguel de Cervantes Saavedra, det enehåndede geni; denne er Lope de Vega, denne er Garcilaso, denne er Quintana". Jeg beder ham om den ædle Gracián, Teresa af Ávila, den modige Góngora og den stærkeste af dem alle, Francisco de Quevedo y Villegas. Så siger jeg: "Shakespeare! Dante! - Hvad? Hugo...! (og i mit hoved: Verlaine...!) " Når man siger farvel, er det vigtigt at sige: "Min kone er fra mit land, min elskerinde er fra Paris".  Los raros er et illustrativt bind om litterære smag, som han udgav samme år som Prosas profanas, og dedikeret til kort at glosse nogle af de forfattere og intellektuelle, som han følte dyb beundring for. Blandt dem i bogen finder vi Edgar Allan Poe, Villiers de l'Isle Adam, Léon Bloy, Paul Verlaine, Lautréamont, Eugénio de Castro og José Martí (den sidstnævnte er den eneste, der er nævnt, der skrev deres litterære værk på spansk). Den franske kultur er fremherskende. Darío skrev: "Modernismen er intet andet end spansk vers og prosa, der er blevet gennemgået gennem det fine sigte af det gode franske vers og den gode franske prosa". Darío var en stor beundrer af Bécquer, men satte sin første fase, før Azul..., hvor hans poesi skylder meget til de store navne i det 19. århundredes spanske poesi, såsom Núñez de Arce og Campoamor, til side. Spanske temaer er godt repræsenteret i hans værker, allerede i Prosas profanas og især efter hans anden rejse til Spanien i 1899. Bevidst om den samtidige spanske dekadence i politik og kunst (en optagethed, han delte med den såkaldte Generation of '98), blev han ofte inspireret af tegn og elementer fra fortiden. Med hensyn til forfattere på andre sprog er det værd at nævne, at han følte en dyb beundring for tre forfattere fra USA: Ralph Waldo Emerson, Edgar Allan Poe og Walt Whitman.
Victor Hugo Théophile Gautier Catulle Mendès José María de Heredia Jose Martí Paul Verlaine Edgar Allan Poe Villiers de l'Isle Adam Léon Bloy Lautréamont Eugénio de Castro Ralph Waldo Emerson Walt Whitman