Popište ranní rutinu z pohledu dvouletého dítěte.
Probudím se a jsem sama v posteli, je tma a mám strach. Volám maminku a cítím takovou úlevu, když slyším její kroky do mé ložnice. Ona se ke mně schovává a já se cítím šťastný a spokojený. Znovu se probudím se slunečním svitem v očích a vím, že je ráno, když slunce vyjde. Otočím se a vidím, že máma pořád spí vedle mě. Sednu si a řeknu jí, že je ráno. Můj bratr se objevil a požádal mě, abych si hrál v herně. Už se nemůžu dočkat, až si půjdu hrát se svými hračkami! Běžím po chodbě a vybírám si svůj oblíbený puzzle, má všechny barvy duhy! Požádal jsem bratra o pomoc, abych dokončil skládačku a byl na ni hrdý, když byla hotová. Slyším, jak nás máma volá ze sklepa. Říká, že snídaně je hotová. Mám hlad a jdu dolů na kuchyňský ostrov, kde mi přinese mou oblíbenou, velkou misku kaše! Když jím, cítím, jak mi něco padá na bradu. Ukážu to mámě a ona to utře hadrem. Až skončím, máma říká, že je čas se obléct. Chci ti pomoct, tak si sundávám pyžamo úplně sama!