Защо хората трябва да превръщат тревни и декоративни градини в местни растения?
Кой не обича пеперуди? Те са прекрасен символ на невинността. Но забелязали ли сте, че всяка година стават все по-малко? Когато бях дете, не можех да пътувам без да получа пеперуди на предното стъкло на колата си. Защо са толкова малко и какво означава това?  Една от основните причини е употребата на пестициди и хербициди. Тези химикали са безразборни убийци. И те изритат цялата екосистема от равновесие. В моя двор видях как малко търпение може да възстанови баланса. Имах бълхи, но бавно забелязах, че хищниците от бълхи решават проблема. Имах мухи заради кокошарника ми, но след няколко седмици видях как ластовиците и пчелите се преместиха, за да се възползват от източника на храна.  Другата причина, поради която виждаме по-малко пеперуди, е храната за гъсениците. Повечето пеперуди и молци (или нощни пеперуди, както аз ги наричам) се нуждаят от определено растение, за да приютят гъсениците си. За пеперудите монархи това е млечна трева (Asclepias), което е неудачно име за красиво растение. За Pipevine Swallowtails това е Pipevine (Aristolochia). Без тези растения гъсениците нямат източник на храна. И тъй като градовете и предградията стават запъстени, няма място за тези някога изобили растения да растат. Когато погледнем нашите собствени дворове, те съдържат красиви растения, които са внесени от други места. Но за пеперуда, нашите дворове изглеждат като пустини. Дори растения като ботълбрус, които привличат много насекоми за нектар, не осигуряват храна за местните бебета насекоми. Това е като да имаш бар, в който възрастните да пият, но да нямаш храна за децата си, за да могат да пораснат и те.  Но Дъг Талами, ентомолог от Университета на Делауеър, казва, че можем да помогнем. Слагайки местни растения в дворовете си, можем да осигурим храна, която да върне пеперуди.  Докато се подготвяхме да превърнем градината ни от вечнозелени декоративни растения, в английска колиба/градина с цветя, нещо се случи. Видяхме Дъг Талами да говори на срещата на Силициевата долина. И осъзнахме, че трябва да променим посоката си и да започнем да градинарстваме с местните.  Като гледаме градината ни, ключът е, че ние тъкмо започваме... Това е грандиозен експеримент, за да видим какво работи къде. И вече градината ни говори. Синьооката трева е прескочила павираната пътека към друга част от градината! Очакваме повече движение и магия в бъдеще. Ето някои от нашите мисли за градината ни.  Благословия... да имаме гигантски дъб в двора ни и поток зад нас със сигурност ни дадоха предимство по отношение на храната и достъпа на дивата природа до двора ни.  Лошото е, че има много сянка. Само две, може би три места в градината ни, които получават добро слънце. Затова търсим растения, които понасят сянка. (Ако не сте се срещали с Калскейп, ще ви бъде приятно. Надявам се да живееш в Калифорния...).  Като Таламити, вярваме в подхранването на екосистемата, което започва с отглеждането на гъсеници. И как се получи? Досега сме видели само една-две гъсеници. Подишай. Всичко е експеримент...  Най-голямо въздействие... оставяйки листата миналата година. Вече виждаме почвата да се подобрява и всеки път, когато поливаме, виждаме много насекоми да се издигат от коремчето. Така се случва. Бавно, бавно.  Така че продължаваме да заменяме не-местните с местни. Миналия уикенд премахнахме саркокока и пиерис японка и ги заменихме с кафеберри (франгула калифорника). Този уикенд извадихме две кленови дървета и ги заменихме с анемони (Carpenteria Californica). И следващия уикенд ще заменим нашия ковчег с койота четка (Baccharis pilularis).  Освен буболечките, видяхме много други чудесни животни в двора ни. Всяка година в дървото се ражда ново гнездо от малки катерици. И тази година бяхме изненадани от 3 малки енота, които се преместиха в дървото (в по-голямата си част е кухо).  Те са сладки, срамежливи и очарователни. Наслаждавахме се да ги гледаме как излизат и търсят храна на дървото всяка вечер.