Miks peaksid inimesed muutma oma muru- ja kaunistussõidud kohalikele taimedele?
Kellele ei meeldi liblikad? Nad on ilus süütuse sümbol. Aga kas olete märganud, et neid on igal aastal üha vähem? Kui ma olin laps, ei saanud sa reisida ilma, et auto tuuleklaasile liblikad ei jääks. Miks neid siis nii vähe on ja mida see tähendab?  Üks peamine põhjus on pestitsiidide ja herbitsiidide kasutamine. Need kemikaalid on valestikulised tapjad. Ja nad löövad kogu ökosüsteemi tasakaalust välja. Oma aias olen ma näinud, kuidas pisut kannatlikkust paneb asjad tasakaalu. Mul olid lehmad, aga aeglaselt märkasin, et lehmalehma kiskjad lahendavad probleemi. Mul olid kärbsed, sest mul oli kanakas, kuid mõne nädala jooksul nägin ma, kuidas Swallows ja Phoebes liiguvad sisse, et kasutada ära toiduallikat.  Teine põhjus, miks me näeme vähem liblikaid, on toitu rusikate jaoks. Enamik liblikaid ja liblikaid (või öiste liblikaid, nagu mulle meeldib neid kutsuda) vajavad oma tooraineid toidavat konkreetset taime. Monarh-liblikate puhul on see piimapuu (Asclepias), mis on ilusa taime jaoks ebaõnnestunud nimi. Pipevine Swallowtails puhul on see Pipevine (Aristolochia). Ilma nende taimedeta ei saa toorained. Ja kui linnad ja äärelinnad kivitatakse, ei ole nendele kunagi rikkalikele taimedele enam kohta, kus kasvada. Kui me vaatame oma õue, leiame, et seal on ilusad taimed, mis on imporditud teistest kohtadest. Kuid liblikad näevad meie õue kui kõrbe. Isegi taimed nagu pudelipuud, mis meelitavad palju putukaid nektari järele, ei anna kohalikele putukatele toitu. See on nagu oleks täiskasvanutele baar, kus juua, aga pole toitu, et toita lapsi, et nad saaksid ka täiskasvanuks kasvada.  Ent Doug Tallamy, Delaware'i ülikooli entomoloog, ütleb, et me saame aidata. Kui me paneme oma õue mõned kohalikud taimed, saame pakkuda toitu, et tuua liblikad tagasi.  Kui me valmistusime oma aeda ümber ehitama igavesest ornamentaalsest ingliskeelsest majakast/lõikusest aiast, juhtus midagi. Me nägime Dougi Tallamy't rääkimas CNPS Silicon Valley Zoom koosolekul. Ja me mõistsime, et me peame oma suunda muutma ja algama põliselanikega aiandus.  Kui me vaatame oma aeda, on oluline, et me alles alustame... See on suur eksperiment, et näha, mis kus toimib. Ja juba räägib aed meiega. Sinisilmsed rohud on ületanud kivitud kõnniteed teise osale aeda! Me ootame tulevikus rohkem liikumist ja maagiat. Siin on mõned meie mõtted meie aiast.  Õnnistused... hiiglaslik tamm meie aias ja pursk meie taga on kindlasti andnud meile jalg ette toidu ja loodus ligipääsu meie aias.  Halb külg... palju varju. Ainult kaks, võib-olla kolm kohta meie aias, mis saavad hea päikese käes. Nii et me otsime läbi Calscape'i taime, mis talub varju. (Kui te pole veel Calscape'i kohanud, on teil siin midagi imelikku. Loodan, et elad Californias...).  Talamiitidena usume ökosüsteemi toitmises, mis algab toore kasvatamisega. Kuidas see välja töötas? Me oleme seni ainult ühte või kahte kärbse näinud. Hinguta. See kõik on eksperiment...  Suurim mõju... jätab lehed möödunud aastal. Me näeme juba mulla paranemist ja iga kord, kui me kastame, näeme palju putukaid, mis tõusevad välja. Nii see juhtubki. Aeglaselt...  Me jätkame asendajate asendamist. Eelmisel nädalavahetusel võtsime Sarcococca ja Pierris Japonicas välja ja asutasime need Coffeeberry (Frangula Californica) -ga. Sellel nädalavahetusel võtsime maha kaks vaahterpuud ja asendasime need Bush Anemone'iga (Carpenteria Californica). Ja järgmisel nädalavahetusel asendame meie kasti heinaku Coyote Brush (Baccharis pilularis).  Peale putukate oleme meie aias näinud palju teisi suurepäraseid elusloomi. Igal aastal sünnib puul uus oravalapse pesa. Ja sel aastal üllatas meid see, et puule (see on suuresti õõnes) liiguvad kolm pesukarjakat.  Nad on armsad, häbelikud ja armsad. Me oleme nautinud, kui nad tulevad välja ja otsivad igal õhtul puude taga toitu.