Kumpi on tärkeämpää, luonto vai kasvatus?
Luontoa vastaan kasvatusta koskeva väite on ollut olemassa niin kauan kuin ihmiset ovat voineet harkita monimutkaista ajattelua. Keskustelu siitä, onko lapsen luonne (sisäinen luonne, asenne tai taipumus) vai kasvatus (hoito, opetukset tai kondisointi) enemmän vastuussa siitä, kuka tai mikä heistä tulee aikuisena.  Suurin osa ihmisistä katsotaan olevan asiayhteyden (Nurture) tuotetta. Se, millaisessa tilanteessa olemme kasvaneet, vaikuttaa merkittävästi siihen, millaisia meistä tulee myöhemmin elämässä. Mutta se ei ole välttämättä niin mustavalkoista. On olemassa lukemattomia esimerkkejä lapsista, jotka ovat syntyneet äärimmäisen vaikeissa olosuhteissa, ja jotka ovat kasvaneet hyvin pyöristetyiksi, yhteiskunnassa korkean panoksen antaviksi jäseniksi.  Tämän seurauksena olisi järkevää olettaa, että luonto on vahva tekijä riippumatta siitä, missä kasvatuksessa (ympäristössä) henkilö kasvaa. Ei ole mitään takeita siitä, että joku, joka kasvaa väkivaltaisen kotitalouden keskellä, itse käyttäisi toisia väkivaltaisesti. Onko luonto sitten tärkeämpää?  Keskustelun vaikeus on se, että yksikään yksilö ei ole samanlainen kuin toinen. On vaikea tehdä kokeita, joilla osoitettaisiin luonnon ja kasvatuksen välisen vuorovaikutuksen teho. Ei vain ihmisoikeuksien näkökulmasta, vaan myös muuttuvasta näkökulmasta. Ihmisluonnon suhteen on niin paljon muuttujia, joita pitää kontrolloida, että mikä tahansa valvonnan asettaminen kasvatuselementtiin olisi epätasapainoista.  Tätä kysymystä pohtiessamme on tärkeää tunnustaa, että kehityspsykologia on vielä alkuvaiheessa, ja ymmärtää, että sekä luonto että kasvatus ovat välttämättömiä tekijöitä ihmisen kehityksessä.