С обзиром на овај параграф о Хладном рату, зашто су се Совјети повукли из рата у Авганистану?
Context:Након Другог светског рата, делови источне и централне Европе, укључујући Источну Немачку и источне делове Аустрије, окупирала је Црвена армија према Потсдамској конференцији. У сателитским државама Источног блока успостављене су зависне комунистичке владе. Након што је постао друга светска нуклеарна сила, Совјетски Савез је успоставио савез Варшавског пакта и ушао у борбу за глобалну доминацију, познату као Хладни рат, са ривалима Сједињеним Државама и НАТО-ом. Након Стаљинове смрти 1953. године и кратког периода колективне владавине, нови вођа Никита Хрушчов осудио је Стаљина и покренуо политику десталинизације, ослобађајући многе политичке затворенике из радничких логора Гулаг. Опште олакшање репресивне политике касније је постало познато као Хрушчово одмрзавање. У исто време, тензије Хладног рата достигле су врхунац када су се два ривала сукобила због распоређивања америчких ракета Јупитер у Турској и совјетских ракета на Куби.  Године 1957, Совјетски Савез је лансирао први вештачки сателит на свету, Спутник 1, чиме је започео Космичко доба. Руски космонавт Јури Гагарин постао је први човек који је орбитирао Земљу, на броду космичке летелице Восток 1 12. априла 1961. године. Након одбацивања Хрушчова 1964. године, настао је још један период колективне владавине, док Леонид Брежнев није постао вођа. Ера 1970-их и раних 1980-их касније је означена као Ера стагнације. Косигинска реформа из 1965. године имала је за циљ делимичну децентрализацију совјетске економије. Године 1979, након револуције коју су водили комунисти у Авганистану, совјетске снаге су напале земљу, што је на крају започело совјетско-афгански рат. У мају 1988, Совјети су почели да се повлаче из Авганистана, због међународног противљења, упорног антисовјетског герилског рата и недостатка подршке совјетских грађана.  Од 1985. године, последњи совјетски вођа Михаил Горбачов, који је настојао да спроведе либералне реформе у совјетском систему, увео је политику гласности (отворености) и перестројке (реструктурисања) у покушају да оконча период економске стагнације и демократизује владу. Међутим, то је довело до пораста снажних националистичких и сепаратистичких покрета широм земље. Пре 1991. године, совјетска економија је била друга по величини у свету, али је у својим последњим годинама ушла у кризу.  До 1991. године, економски и политички немир је почео да се шири пошто су балтичке државе одлучиле да се одвоје од Совјетског Савеза. Дана 17. марта одржан је референдум на којем је велика већина грађана гласала за промену Совјетског Савеза у обновљену федерацију. У јуну 1991. Борис Јељцин је постао први директно изабрани председник у руској историји када је изабран за председника Руске СФСР. У августу 1991, покушај државног удара од стране чланова Горбачове владе, усмерен против Горбачова и са циљем очувања Совјетског Савеза, уместо тога довео је до краја Комунистичке партије Совјетског Савеза. Дана 25. децембра 1991. године, након распада Совјетског Савеза, заједно са савремњом Русијом, настало је четрнаест других постсовјетских држава.
Совјети су се повукли из совјетско-афганског рата почетком маја 1988. године због међународног противљења, упорног антисовјетског герилског рата и недостатка подршке совјетских грађана.