Извуците имена утицаја на поезију Рубена Дарија
Context:Француска поезија је имала одлучујући утицај на Дариово формирање као песника. На првом месту, романтичари, посебно Виктор Хуго. Касније, и на одлучујући начин, Дарио је био под утицајем парнасијанца: Теофила Готија, Катуле Мендеса и Хосеа Марије де Хередије. Још један одлучујући утицај био је писац прозе и поезије и национални херој Кубе, Хосе Марти. Коначни дефинишући елемент дарјанске естетике је његов дивљење симболистима, посебно Полу Верлену. Рекапитулишући своју сопствену поетску трајекторију у почетној песми Цантос де вида и еспедиана (1905), сам Дарио је синтетизовао своје главне утицаје када потврђује да је био "јак са Хугом и двосмислен са Верлајн" ("кон Хуго форте и кон Верлајн амбигуа").  У одељку "Палабрас Лиминарес" у Просас Профанасу (1896) већ је написао параграф који открива значај француске културе у развоју његовог књижевног дела:  Старац са белом брадом указује на низ славних портрета: "Овај - каже - је велики Мигел де Сервантес Сааведра, једноручни геније; ово је Лопе де Вега, ово је Гарциласо, ово је Кинтана". Молим га за благородног Грациана, за Терезу од Авиле, за храбру Гонгору и најјачу од свих, Франциско де Квеведо и Вилегаса. Онда кажем: "Шекспире! Данте! Хјуго...! (и у мојој глави: Верлејн...!) " Затим, када се поздрављате: "-Стари, важно је рећи: моја жена је из моје земље; моја љубавница је из Париза".  Лос рарос је илустративни том о књижевним укусима, који је објавио исте године као и Просас профанас, и посвећен је кратком осветљењу неких писаца и интелектуалаца према којима је осећао дубоко дивљење. Међу онима у књизи налазимо Едгара Алана Поа, Вилиерса де л'Исле Адам, Леона Блоја, Пола Верлена, Лаутреамона, Еугенио де Кастро и Хозеа Мартија (последњи је једини поменути који је написао своје књижевно дело на шпанском језику). Превлада француске културе је више него очигледна. Дарио је написао: "Модернизам није ништа друго него шпанска поеза и проза прошла кроз фино сито добрих француских стихова и добре француске прозе". Оставивши на страну своју почетну фазу, пре Азула..., у којој његова поезија дугује много великим именима шпанске поезије 19. века, као што су Нунез де Арце и Кампоамор, Дарио је био велики обожавалац Бекера. Шпанске теме су добро представљене у његовом раду, већ у Просас профанас и посебно након његовог другог путовања у Шпанију 1899. године. Свестан савремене шпанске декаденције у политици и уметности (занимљеност коју је делио са такозваном генерацијом '98), често је био инспирисан ликовима и елементима из прошлости. Што се тиче аутора на другим језицима, вреди споменути да је осећао дубоко дивљење према три писца из Сједињених Држава: Ральф Валдо Емерсон, Едгар Алан По и Валт Витман. [ цитирање потребно ]
Виктор Хуго Теофил Готије Катуле Мендес Хосе Марија де Хередија Хосе Марти Пол Верлен Едгар Алан По Вилиерс де л'Исле Адам Леон Блој Лаутреамонт Еугенио де Кастро Ральф Валдо Емерсон Волт Витман