Kirjelda hommikust rutiini 2-aastase perspektiivist
Ma ärkan ja olen oma voodis üksi, on pime ja ma tunnen hirmu. Ma hüüan oma emmet ja tunnen kergendust, kui kuulen tema jalutuskäike minu magamistuppa. Ta on mu kõrval ja ma tunnen end õnnelikuna ja rahul. Ma ärkan jälle päikesepaistega silmades ja tean, et on hommik, kui päike on tõusnud. Ma pöörasin ümber ja nägin, et mu ema magab ikka veel minu kõrval. Ma istun üles ja ütlen talle, et on hommik. Mu vend tuli sisse ja palus mul mängiruumis mängida. Ma olen nii elevil, et saan oma mänguasjadega mängida! Ma jooksin koridoris mööda ja valisin oma lemmik puzzle, sellel on kõik vikerkaarete värvid! Ma palusin oma vennalt abi, et puzzle lõpetada ja tunnen uhkust, kui see on tehtud. Ma kuulen oma ema meid allkorruselt helistamas, ta ütleb, et hommikusöök on valmis. Mul on kõht tühi ja ma lähen alla ja köögi saarele, kus ta toob mu lemmiku, suure kaussi kaera! Kui ma söön, tunnen ma midagi, mis langeb mu lõualuule. Ma näitan seda emale ja ta pühib selle rätikuga ära. Kui ma lõpetan, ütleb ema, et on aeg riidesse panna. Ma tahan aidata, nii et ma võtan oma pidžaama ise ära!