Extraure els noms dels influenciadors de la poesia de Ruben Dario
Context:La poesia francesa va ser una influència determinant en la formació de Darío com a poeta. En primer lloc, els romàntics, especialment Víctor Hugo. Més tard, i de manera decisiva, Darío va ser influenciat pels parnassians: Théophile Gautier, Catulle Mendès i José María de Heredia. Una altra influència decisiva va ser l'escriptor de prosa i poesia i heroi nacional de Cuba, José Martí. L'element definitiu de l'estètica dariana és la seva admiració cap als simbolistes, especialment Paul Verlaine. Recapitulant la seva pròpia trajectòria poètica en el poema inicial de Cantos de vida y esperanza (1905) el mateix Darío va sintetitzar les seves principals influències quan afirmava que era "fort amb Hugo i ambigu amb Verlaine" ("con Hugo fuerte y con Verlaine ambiguo").  En la secció "Palabras Liminares" de Prosas Profanas (1896) ja havia escrit un paràgraf que revela la importància de la cultura francesa en el desenvolupament de la seva obra literària:  El vell espanyol de barba blanca apunta cap a una sèrie de retrats il·lustres: "Aquest - diu - és el gran Miguel de Cervantes Saavedra, geni d'una sola mà; aquest és Lope de Vega, aquest és Garcilaso, aquest és Quintana". Li demano pel noble Gracián, per Teresa d'Ávila, pel valent Góngora i el més fort de tots, Francisco de Quevedo y Villegas. Llavors jo dic: "Shakespeare! Dante! Dante! Hugo...! (i en el meu cap: Verlaine...!) " Llavors, quan et diguis adéu: "Vell home, és important dir: la meva dona és de la meva terra; la meva amant és de París".  Los raros és un volum il·lustratiu sobre els gustos literaris, que va publicar el mateix any que Prosas profanas, i dedicat a resumir breument alguns dels escriptors i intel·lectuals envers els quals va sentir una profunda admiració. Entre els que apareixen al llibre trobem Edgar Allan Poe, Villiers de l'Isle Adam, Léon Bloy, Paul Verlaine, Lautréamont, Eugénio de Castro i José Martí (aquest últim és l'únic esmentat que va escriure la seva obra literària en espanyol). El predomini de la cultura francesa és més que evident. Darío va escriure: "El modernisme no és res més que la poesia i la prosa espanyoles passades pel tamissat de la bona poesia francesa i la bona prosa francesa". Deixant de banda la seva etapa inicial, abans d'Azul..., en la qual la seva poesia deu molt als grans noms de la poesia espanyola del segle XIX, com Núñez de Arce i Campoamor, Darío va ser un gran admirador de Bécquer. Els temes espanyols estan ben representats en la seva obra, ja en Prosas profanas i, especialment, després del seu segon viatge a Espanya, el 1899. Conscient de la decadència espanyola contemporània en política i en les arts (una preocupació que compartia amb l'anomenada Generació del 98), sovint es va inspirar en personatges i elements del passat. Pel que fa als autors d'altres idiomes, val la pena esmentar que va sentir una profunda admiració cap a tres escriptors dels Estats Units: Ralph Waldo Emerson, Edgar Allan Poe i Walt Whitman. [ cita requerida ]
Víctor Hugo Théophile Gautier Catulle Mendès José María de Heredia José Martí Paul Verlaine Edgar Allan Poe Villiers de l'Isle Adam Léon Bloy Lautréamont Eugénio de Castro Ralph Waldo Emerson Walt Whitman