Да ли је лепота објективна или субјективна?
Сматрања о овом питању варирају од особе до особе. Статистички гледано, образац преференција је лако видљив у ономе што би људи описали као лепо. Очигледан пример овог феномена је стандард лепоте за жене и мушкарце. Чини се да се друштво слаже о томе које особине, како физичке тако и унутрашње, могу сматрати ликом лепом. Стандард лепоте се такође пројектује изван људи, на животињске расе, на пример, на изложбама мачака. Изгледа да постоји веза између лепоте и тога колико она личи на савршенство. На пример, ружа која има много лепеза и нема суза или огребања, обично се сматра лепшом од руже која има мање, видљиво уништених лепеза. Међутим, питање савршенства такође поставља проблем јер је тешко и немогуће дефинисати савршенство. Лепота не мора да значи савршенство. На пример, велике очи се статистички сматрају привлачнијим, међутим, у погледу њихове биолошке сврхе они немају никакву супериорност према малим очима. Стога, и лепота и савршенство зависе од перспективе или сврхе са којом посматраш предмет.  Осим тога, треба узети у обзир и очигледне флуктуације кроз векове и културе о томе шта се сматра лепотом. На пример, модни трендови и уметнички стилови се стално мењају. Поред тога, разноликост мишљења указује на то да не постоји ништа што сви сматрају лепим, па чак и ако већина сматра да је одређени предмет или ствар лепа, њена лепота остаје субјективна јер остаје заснована на стално променљивим преференцијама, а не на објективној истини.