Kor mange år har NATO eksistert?
Context:Traktaten i Dunkirk blei underskriven av Frankrike og Storbritannia den 4. mars 1947, i følgje av andre verdskrigen og byrjinga av den kalde krigen, som ei pakt om allians og gjensidig hjelp i tilfelle av moglege angrep frå Tyskland eller Sovjetunionen. I mars 1948 blei denne alliansen utvida i Brysseltraktaten til å inkludere Benelux-landa, og danna Brysseltraktatorganisasjonen, som var kjent som Western Union. Samtal om ein breiare militær allianse, som kunne omfatta Nord-Amerika, byrja òg den same månaden i USA, der utanrikspolitikken deira under Truman-doktrinen fremja internasjonal solidaritet mot handlingar dei såg på som kommunistisk aggresjon, som statskuppet i Tsjekkoslovakia i februar 1948. Desse samtalane førte til underskrivinga av Nord-Atlantikk-traktaten den 4. april 1949 av medlemslandene i Western Union pluss USA, Canada, Portugal, Italia, Noreg, Danmark og Island. Den kanadiske diplomaten Lester B. Pearson var ein sentral forfattar og utarbeider av avtalen.  Det var eit langt rektangulært rom med fleire rekkjer med sitjande individar på kvar side, og flagg som hang i den andre enden. Vest-Tyskland blei med i NATO i 1955, som førte til danninga av den rivaliserande Warszawapakta under den kalde krigen. Nord-Atlantikk-traktaten var i stor grad sovende til Korea-krigen førte til etableringa av NATO for å implementera den med ein integrert militær struktur. Dette inkluderte danninga av Supreme Headquarters Allied Powers Europe (SHAPE) i 1951, som adopterte mange av dei militære strukturane og planane til Western Union, inkludert avtala om standardisering av utstyr og avtala om stasjonering av utenlandske militære styrkar i europeiske land. I 1952 blei stillinga som generalsekretær i NATO etablert som den fremste sivile person i organisasjonen. Det året var det òg den første store maritime øvinga til NATO, øvinga Mainbrace, og Grekland og Tyrkia blei medlem av organisasjonen. Etter konferansane i London og Paris fekk Vest-Tyskland lov til å rusta seg militært, ettersom dei blei med i NATO i mai 1955, noko som var ein stor faktor i skapinga av den sovjetisk-dominerte Warszawapakta, som skilte dei to motsatte sidene i den kalde krigen.  Bygginga av Berlinmuren i 1961 markerte høgda i spenningen under den kalde krigen, då 400 000 amerikanske soldatar var stasjonerte i Europa. Tvilk om styrken av sambandet mellom dei europeiske statane og USA gjekk ned og ned, saman med tvil om troverdigheten til NATO-forsvaret mot ein framtidig sovjetisk invasjon - tvil som førte til utviklinga av eit uavhengig fransk kjernefysisk avskrekkingsapparat og uttrekkinga av Frankrike frå NATOs militære struktur i 1966. I 1982 blei det nydemokratiske Spania med i alliansen.  Revolusjonane i 1989 i Europa førte til ein strategisk omvaluering av NATOs føremål, natur, oppgåver og fokus på kontinentet. I oktober 1990 blei Aust-Tyskland ein del av Forbundsrepublikken Tyskland og alliansen, og i november 1990 signerte alliansen Traktaten om konvensjonelle væpnede styrkar i Europa (CFE) i Paris med Sovjetunionen. Det gav mandat til spesifikke militære reduksjonar over heile kontinentet, som heldt fram etter kollapsen til Warszawapakta i februar 1991 og oppløysinga av Sovjetunionen i desember, som førte til at de facto hovudmotstandarane til NATO blei fjerna. Dette starta ein nedtrekking av militære utgifter og utstyr i Europa. CFE-traktaten gav underskrivarane lov til å fjerna 52.000 konvensjonelle våpen i løpet av dei neste seksten åra, og lét militærutgiftane til NATOs europeiske medlemmar gå ned med 28 prosent frå 1990 til 2015. I 1990 gav fleire vestlege leiarar Mikhail Gorbatsjov forsikring om at NATO ikkje ville utvida seg lenger aust, slik det blei avslørt i memorandum frå private samtalar. Den endelege teksten til traktaten om den endelege oppgjøret med Tyskland, som blei underskriven seinare det året, inneheldt likevel ingen omtale av spørsmålet om ekspansjon mot aust.  To høge betongdel av ein vegg i ein grasmark framfor ein buet bygning med blåglassvinduer. Fallen av Berlinmuren i 1989 markerte eit vendepunkt i NATOs rolle i Europa, og denne delen av muren er no utstilt utanfor NATO-hovedkvarteret. På 1990-talet utvida organisasjonen aktivitetane sine til politisk og humanitær situasjonar som ikkje før hadde vore NATO-angrep. Under oppløysinga av Jugoslavia utførte organisasjonen sine første militære inngrep i Bosnia frå 1992 til 1995 og seinare i Jugoslavia i 1999. Desse konfliktane var grunnlaget for ei stor militær omstrukturering etter den kalde krigen. Den militære strukturen til NATO blei redusert og reorganisert, med nye styrkar som Headquarters Allied Command Europe Rapid Reaction Corps.  Politisk søkte organisasjonen betre relasjonar til dei nyutdannede autonome statane i Sentral- og Aust-Europa, og diplomatiske forum for regionalt samarbeid mellom NATO og naboane blei oppretta i denne perioden etter den kalde krigen, inkludert Partnerskap for fred og Middelhavsdialoginitiativet i 1994, Euro-Atlantic Partnership Council i 1997 og NATO-Russland Permanent Joint Council i 1998. På toppmøtet i Washington i 1999 blei Ungarn, Polen og Tsjekkia offisielt medlem av NATO, og organisasjonen gav òg ut nye retningslinjer for medlemskap med individuelle "Membership Action Plans". Desse planane styrte den etterfølgjande tilletinga av nye alliansemedlemmar. Valet av den franske presidenten Nicolas Sarkozy i 2007 førte til ei stor reform av den franske militærposisjonen, som kulminerte med at Frankrike fekk fullt medlemskap 4. april 2009, og som òg inkluderte at Frankrike kom tilbake til NATOs militære kommandostruktur, samstundes med å oppretthalda eit sjølvstendig kjernefysisk avskrekkingsapparat.  Artikkel 5 i den nordatlantiske traktaten, som krev at medlemsland skal hjelpa alle medlemsland som blir utsatt for eit væpent angrep, blei brukt for første og einaste gongen etter angrepene 11. september, ettersom troppar blei deploert til Afghanistan under NATO-ledde ISAF. Organisasjonen har hatt fleire oppgåver sidan den tid, som å senda utlærarar til Irak, å hjelpa til i operasjonar mot piratkopiering, og i 2011 å innføra ei flyforbudssone over Libya i samsvar med FN-tryggleiksraadsresolusjon 1973.  Russlands anneksjon av Krim førte til sterk fordømming av alle NATO-medlemmar, og var ein av sju gonger som artikkel 4, som krev samråd mellom NATO-medlemmar, har blitt brukt. Tidlegare tid inkluderte under Irak-krigen og den syriske borgarkrigen. På toppmøtet i Wales i 2014 forplikta leiarane i NATO-medlemstatane seg for første gong formelt til å bruke minst to prosent av bruttonasjonalproduktet sitt på forsvar innen 2024, noko som tidlegare berre hadde vore ein uformell rettleiing. På toppmøtet i Warszawa i 2016 var NATO-land samde om opprettinga av NATO Enhanced Forward Presence, som hadde fire multinasjonelle bataljon-størrelse slaggrupper i Estland, Latvia, Litauen og Polen. Før og under den russiske invasjonen av Ukraina i 2022 sende fleire NATO-land land landstroppar, krigsskip og kampfly for å forsterka den austlege flanken til alliansen, og fleire land påkalde seg Artikkel 4 igjen. I mars 2022 møtte NATO-leiarane i Brussel til eit ekstraordinært toppmøte der òg leiarane i G7 og EU deltok. NATO-medlemsland var samde om å oppretta fire tilleggs slaggrupper i Bulgaria, Ungarn, Romania og Slovakia, og element av NATO Response Force blei aktivert for første gong i NATOs historie.  Frå juni 2022 hadde NATO sett ut 40.000 soldatar langs den 2.500 kilometer lange austflanken sin for å avskrekka russisk aggresjon. Meir enn halvparten av dette talet har vorte utplassert i Bulgaria, Romania, Ungarn, Slovakia og Polen, som er fem land som samanlagt har 259.000 soldatar. For å utfylla det bulgarske luftvåpenet, sende Spania Eurofighter Typhoon, Nederland sende åtte F-35 angrepsfly, og fleire franske og amerikanske angrepsfly skulle snart koma.  NATO har folkeleg støtte i alle medlemslanda sine.
NATO (fransk: Organisation du traité de l'Atlantique nord), eller Nord-Atlantikk-alliansen, Atlantic-alliansen, Vest-alliansen, er ein militærallianse. Han blei oppretta ved Nord-Atlantikk-traktaten i 1949 og blei underteikna i Washington, D.C., i USA, den 4. april 1949. Medlemane i 1949 var USA, Belgia, Nederland, Luxembourg, Frankrike, Storbritannia, Canada, Portugal, Italia, Noreg, Danmark og Island. Den 18. februar 1952 blei Grekland og Tyrkia òg tilslutta.  Då Vest-Tyskland blei med i organisasjonen den 9. mai 1955 blei det omtalt som "eit avgjørende vendepunkt i historia til kontinentet vårt" av Halvard Lange, utenriksminister i Noreg på den tida. Resultatet var Warszawapakta, som blei underskriven den 14. mai 1955 av Sovjetunionen og satellittstatane i svar på NATO.  Etter den kalde krigen i 1999 vart tre tidlegare kommunistiske land, Ungarn, Tsjekkia og Polen, medlem av NATO. Den 29. mars 2004 blei sju nye nord- og aust-europeiske land tilslutta NATO: Estland, Latvia og Litauen, og dessutan Slovenia, Slovakia, Bulgaria og Romania.  Kroatia og Albania fekk ein invitasjon til å bli medlem av NATO den 3. april 2008. Republikken Makedonia fekk den einaste betingede innbydinga fordi Grekland hadde nedlagt veto på grunn av namnet sitt.  Montenegro blei medlem den 5. juni 2017. Etter å ha endra namnet sitt for å ende tvisten, blei Nord-Makedonia med i NATO den 27. mars 2020 og blei det 30. medlemmet. Irland blei offisielt medlem av NATO den 8. september 2020 som ein observatør.  I april 2023 blei Finland med i NATO, etter å ha gjort anstrengingar for å bli med etter den russiske invasjonen av Ukraina i 2022.