Kas ir svarīgāks - daba vai audzināšana?
Dabas pret audzināšanu arguments ir pastāvējis tik ilgi, kamēr cilvēki ir spējīgi pārdomāt sarežģītas domas. Diskusija par to, vai bērna raksturs (īsts raksturs, attieksme vai nosliece) vai audzēšana (apziņa, mācības vai kondicionēšana) ir atbildīgāka par to, kas vai kas viņi kļūst pieaugušā dzīvē.  Lielākā mērā tiek uzskatīts, ka cilvēki ir konteksta produkts (Nurture). Situācija, kurā mēs esam izauguši, lielā mērā ietekmē to, kādi mēs būsim vēlāk. Bet tas nav tik melns un balts. Ir neskaitāmi piemēri par bērniem, kas piedzimuši ārkārtīgi grūtos apstākļos, un kas ir izauguši par labi aprūpētiem, sociāli nozīmīgiem cilvēkiem.  Rezultātā būtu saprātīgi pieņemt, ka daba ir spēcīgs faktors, neatkarīgi no audzēšanas (vides), kurā cilvēks tiek audzēts. Nav nekādas garantijas, ka cilvēks, kas ir izaudzis ģimenē, kurā notiek vardarbība, arī turpmāk var nodarīt vardarbību citiem. Vai tad dabība ir svarīgāka?  Debatēs ir grūti saprast, ka neviens cilvēks nav tāds pats kā citi. Eksperimentiem, lai noteiktu dabisko pret audzēto zāļu efektivitāti, ir grūti veikt. Ne tikai no cilvēktiesību viedokļa, bet arī no atšķirīga viedokļa. Patiesībā ir pārāk daudz mainīgu faktoru, kas jākontrolē attiecībā uz cilvēka dabu, lai jebkāda kontrole, kas tiktu uzlikta uz auglības elementu, būtu nesamērīga.  Apsverot šo jautājumu, ir svarīgi atzīt, ka attīstības psiholoģija vēl ir tā sākumposmā, un saprast, ka gan daba, gan audzināšana ir nepieciešami faktori cilvēka attīstībā.