Ekstrakt navnene på personer som har hatt innflytelse på Ruben Darios poesi
Context:Fransk poesi var en avgjørende innflytelse i Darío's dannelse som poet. For det første, romantikerne, spesielt Victor Hugo. Senere, og på en avgjørende måte, ble Darío påvirket av parnassianerne: Théophile Gautier, Catulle Mendès og José María de Heredia. En annen avgjørende innflytelse var prosaskriveren og poeten og Cubas nasjonalhelt, Jose Martí. Det endelige definerende elementet av Darianian estetikk er hans beundring mot symbolistene, spesielt Paul Verlaine. Ved å oppsummere sin egen poetiske bane i det innledende diktet til Cantos de vida y esperanza (1905) syntetiserte Darío selv sine viktigste påvirkninger da han bekrefter at han var "sterk med Hugo og tvetydig med Verlaine" ("con Hugo fuerte y con Verlaine ambiguo".)  I avsnittet "Palabras Liminares" av Prosas Profanas (1896) hadde han allerede skrevet et avsnitt som avslører betydningen av fransk kultur i utviklingen av sitt litterære arbeid:  Den gamle spanjolen med det hvite skjegget peker mot en rekke berømte portretter: "Denne - sier han - er den store Miguel de Cervantes Saavedra, enhånds geni; denne er Lope de Vega, denne er Garcilaso, denne er Quintana". Jeg ber ham om den edle mannen Gracián, for Teresa av Ávila, for den modige Góngora og den sterkeste av alle, Francisco de Quevedo y Villegas. Så sier jeg: "Shakespeare! Dante! -Hva er det? Hugo...! (og i hodet mitt: Verlaine...!) " Så, når du sier farvel: "-Gamle mann, det er viktig å si: min kone er fra mitt land; min elskerinne er fra Paris".  Los raros er et illustrativt volum om litterære smaker, som han publiserte på samme år som Prosas profanas, og dedikert til kort glosing noen av forfatterne og intellektuelle mot hvem han følte dyp beundring. Blant dem i boken finner vi Edgar Allan Poe, Villiers de l'Isle Adam, Léon Bloy, Paul Verlaine, Lautréamont, Eugénio de Castro og José Martí (den siste er den eneste nevnte som skrev sitt litterære arbeid på spansk). Den franske kulturens dominans er mer enn åpenbar. Darío skrev: "Modernisme er ikke noe annet enn spansk vers og prosa som er gjennomgått gjennom det fine feilet av god fransk vers og god fransk prosa". Ved å legge til side sin innledende fase, før Azul..., hvor hans poesi skylder mye til de store navnene på spansk poesi fra 1800-tallet, som Núñez de Arce og Campoamor, var Darío en stor beundrer av Bécquer. Spanske temaer er godt representert i hans arbeid, allerede i Prosas profanas og spesielt etter hans andre tur til Spania i 1899. Bevisst om samtidens spanske dekadens i politikk og kunst (en bekymring han delte med den såkalte generasjonen av '98), ble han ofte inspirert av figurer og elementer fra fortiden. Når det gjelder forfattere på andre språk, er det verdt å nevne at han følte en dyp beundring for tre forfattere fra USA: Ralph Waldo Emerson, Edgar Allan Poe og Walt Whitman. [ sitat nødvendig ]
Victor Hugo Théophile Gautier Catulle Mendès José María de Heredia Jose Martí Paul Verlaine Edgar Allan Poe Villiers de l'Isle Adam Léon Bloy Lautréamont Eugénio de Castro Ralph Waldo Emerson Walt Whitman