Kivegye a Ruben Dario költészetére ható emberek nevét.
Context:A francia költészet meghatározó szerepet játszott Darío költői fejlődésében. Elsősorban a romantikusok, különösen Victor Hugo. Később, és döntő módon, Darío-t befolyásolták a parnasziak: Théophile Gautier, Catulle Mendès és José María de Heredia. Egy másik meghatározó befolyása a próza és a költészet írója, a kubai nemzeti hős, José Martí volt. A dariáni esztétika végső meghatározó eleme a szimbolisták, különösen Paul Verlaine iránti csodálata. A Cantos de vida y esperanza (1905) kezdő versében Darío maga is összefoglalta saját költői pályáját, amikor megerősítette, hogy "erős volt Hugo-val és kétértelmű volt Verlaine-nel" ("con Hugo fuerte y con Verlaine ambiguo".)  A Prosas Profanas (1896) "Palabras Liminares" részében már írt egy bekezdést, amely feltárja a francia kultúra fontosságát irodalmi munkája fejlődésében:  Az öreg, fehér szakállas spanyol rámutat a híres portrék sorozatára: "Ez itt - mondja - a nagy Miguel de Cervantes Saavedra, egykezes zseni; ez itt Lope de Vega, ez itt Garcilaso, ez itt Quintana". Kérem őt a nemes Graciánért, Ávila-i Terézért, a bátor Góngoráért és a legerősebbéért, Francisco de Quevedo y Villegasért. Aztán azt mondom: "Shakespeare! Dante! Dante! Hugo...! (és a fejemben: Verlaine...!) " Aztán, amikor búcsút mondasz: "Öregember, fontos, hogy azt mondd: a feleségem az én földemről van; a szeretőm Párizsból".  A Los raros egy illusztratív kötet az irodalmi ízlésekről, amelyet ugyanabban az évben adtak ki, mint a Prosas profanas-t, és arra szentelték, hogy röviden felvilágosítson néhány olyan írót és értelmiséget, akik iránt mély csodálatot érezett. A könyvben Edgar Allan Poe, Villiers de l'Isle Adam, Léon Bloy, Paul Verlaine, Lautréamont, Eugénio de Castro és José Martí szerepel (ez utóbbi az egyetlen, akit említettek, aki spanyolul írta irodalmi munkáját). A francia kultúra uralma több mint nyilvánvaló. Darío ezt írta: "A modernizmus nem más, mint spanyol vers és próza, amely a jó francia vers és a jó francia próza finom szitán keresztül haladt". Elhagyva a kezdeti szakaszát, az Azul előtt..., amelyben költészete nagyban tartozik a 19. századi spanyol költészet nagy neveihez, mint például Núñez de Arce és Campoamor, Darío nagy csodálója volt Bécquernek. A spanyol témák jól képviseltek a munkájában, már a Prosas profanas-ban, és különösen a második spanyolországi utazása után, 1899-ben. Tudatában volt a kortárs spanyol dekadenciának a politikában és a művészetekben (egy olyan elfoglaltság, amelyet megosztott az úgynevezett '98 generációval), gyakran inspirált a múlt karakterei és elemei. Más nyelvek szerzőit illetően érdemes megemlíteni, hogy mély csodálatát érezte három amerikai író iránt: Ralph Waldo Emerson, Edgar Allan Poe és Walt Whitman. [ idézet szükséges ]
Victor Hugo Théophile Gautier Catulle Mendès José María de Heredia José Martí Paul Verlaine Edgar Allan Poe Villiers de l'Isle Adam Léon Bloy Lautréamont Eugénio de Castro Ralph Waldo Emerson Walt Whitman