Rezumați istoria NATO
Context:Tratatul de la Dunkerque a fost semnat de Franța și Regatul Unit la 4 martie 1947, în timpul perioadei de după al Doilea Război Mondial și începutul Războiului Rece, ca un tratat de alianță și asistență reciprocă în cazul unor posibile atacuri ale Germaniei sau Uniunii Sovietice. În martie 1948, această alianță a fost extinsă prin Tratatul de la Bruxelles pentru a include țările Benelux, formând Organizația Tratatului de la Bruxelles, cunoscută sub numele de Uniunea Occidentală. Discuțiile pentru o alianță militară mai largă, care ar putea include America de Nord, au început, de asemenea, în acea lună în Statele Unite, unde politica lor externă sub Doctrina Truman a promovat solidaritatea internațională împotriva acțiunilor pe care le-au văzut ca agresiune comunistă, cum ar fi lovitura de stat din februarie 1948 în Cehoslovacia. Aceste discuții au dus la semnarea Tratatului Atlanticului de Nord la 4 aprilie 1949 de către statele membre ale Uniunii Occidentale plus Statele Unite, Canada, Portugalia, Italia, Norvegia, Danemarca și Islanda. Diplomatul canadian Lester B. Pearson a fost un autor cheie și redactor al tratatului.  O sală lungă rectangulară cu mai multe rânduri de persoane aşezate pe fiecare parte, şi steaguri agăţate la celălalt capăt. Germania de Vest s-a alăturat NATO în 1955, ceea ce a condus la formarea Pactului de la Varșovia în timpul Războiului Rece. Tratatul Nord-Atlantic a fost în mare parte inactiv până când Războiul Coreean a inițiat înființarea NATO pentru a-l pune în aplicare cu o structură militară integrată. Aceasta a inclus formarea Sediului Suprem al Forțelor Aliate din Europa (SHAPE) în 1951, care a adoptat multe dintre structurile și planurile militare ale Uniunii Occidentale, inclusiv acordurile lor privind standardizarea echipamentului și acordurile privind staționarea forțelor militare străine în țările europene. În 1952, postul de secretar general al NATO a fost stabilit ca principalul civil al organizației. În același an au avut loc și primele mari exerciții maritime ale NATO, Exercise Mainbrace și aderarea Greciei și Turciei la organizație. În urma Conferințelor de la Londra și Paris, Germaniei de Vest i s-a permis să se rearmeze militar, deoarece s-a alăturat NATO în mai 1955, ceea ce a fost, la rândul său, un factor major în crearea Pactului de la Varșovia, dominat de sovietici, care a delimitat cele două părți opuse ale Războiului Rece.  Construcţia Zidului Berlinului în 1961 a marcat un apogeu al tensiunilor din Războiul Rece, când 400.000 de soldaţi americani au fost staţionaţi în Europa. Îndoielile cu privire la puterea relaţiilor dintre statele europene şi Statele Unite au scăzut şi au crescut, împreună cu îndoielile cu privire la credibilitatea apărării NATO împotriva unei potenţiale invazii sovietice - îndoieli care au condus la dezvoltarea unei forţe nucleare franceze independente şi la retragerea Franţei din structura militară a NATO în 1966. În 1982, noua democraţie spaniolă s-a alăturat alianţei.  Revoluțiile din 1989 din Europa au condus la o reevaluare strategică a scopului, naturii, sarcinilor și concentrării NATO pe continent. În octombrie 1990, Germania de Est a devenit parte a Republicii Federale Germania și a alianței, iar în noiembrie 1990, alianța a semnat Tratatul privind forțele armate convenționale din Europa (CFE) la Paris cu Uniunea Sovietică. Acesta a mandatat reduceri militare specifice pe întreg continentul, care au continuat după prăbușirea Pactului de la Varșovia în februarie 1991 și dizolvarea Uniunii Sovietice în decembrie, care a eliminat de facto principalii adversari ai NATO. Acest lucru a început o reducere a cheltuielilor militare și a echipamentelor în Europa. Tratatul CFE a permis semnatarilor să elimine 52.000 de piese de armament convențional în următorii șaisprezece ani și a permis reducerea cheltuielilor militare ale membrilor europeni ai NATO cu 28% din 1990 până în 2015. În 1990, mai mulți lideri occidentali i-au dat asigurări lui Mihail Gorbaciov că NATO nu se va extinde mai departe spre est, după cum au dezvăluit memorandumurile conversațiilor private. Cu toate acestea, textul final al Tratatului privind soluționarea finală cu privire la Germania, semnat mai târziu în același an, nu conținea nicio mențiune privind problema extinderii spre est.  Două secțiuni înalte de beton dintr-un zid într-o gazonă de iarbă în fața unei clădiri curbe cu ferestre de sticlă albastră. Căderea Zidului Berlinului în 1989 a marcat un punct de cotitură în rolul NATO în Europa, iar această secțiune a zidului este acum afișată în afara sediului NATO. În anii 1990, organizația și-a extins activitățile în situații politice și umanitare care nu au fost anterior preocupări ale NATO. În timpul destrămării Iugoslaviei, organizația a efectuat primele sale intervenții militare în Bosnia din 1992 până în 1995 și mai târziu în Iugoslavia în 1999. Aceste conflicte au motivat o restructurare militară majoră după Războiul Rece. Structura militară a NATO a fost redusă și reorganizată, cu noi forțe, cum ar fi sediul Comandamentului Aliat al Corpului de Reacție Rapidă din Europa.  Din punct de vedere politic, organizația a căutat să îmbunătățească relațiile cu noile state autonome din Europa Centrală și de Est, iar în perioada de după Războiul Rece au fost înființate forumuri diplomatice pentru cooperare regională între NATO și vecinii săi, inclusiv inițiativa Parteneriat pentru Pace și Dialogul Mediteranean în 1994, Consiliul de Parteneriat Euro-Atlantic în 1997 și Consiliul mixt permanent NATO-Rusia în 1998. La summitul de la Washington din 1999, Ungaria, Polonia și Republica Cehă s-au alăturat oficial NATO, iar organizația a emis, de asemenea, noi orientări pentru aderare cu "planuri de acțiune pentru aderare" individualizate. Aceste planuri au guvernat adăugarea ulterioară a noilor membri ai alianței. Alegerea președintelui francez Nicolas Sarkozy în 2007 a dus la o reformă majoră a poziției militare a Franței, culminând cu revenirea la calitatea de membru cu drepturi depline la 4 aprilie 2009, care a inclus, de asemenea, reintegrarea Franței în structura de comandă militară a NATO, menținând în același timp o descurajare nucleară independentă.  Articolul 5 din Tratatul Nord-Atlantic, care cere statelor membre să vină în ajutorul oricărui stat membru supus unui atac armat, a fost invocat pentru prima și singura dată după atacurile din 11 septembrie, după care trupele au fost desfășurate în Afganistan sub ISAF condus de NATO. Organizația a avut o serie de roluri suplimentare de atunci, inclusiv trimiterea de antrenori în Irak, asistarea în operațiunile de combatere a pirateriei și, în 2011, aplicarea unei zone de interdicție aeriană deasupra Libiei în conformitate cu Rezoluția 1973 a Consiliului de Securitate al ONU.  Anexarea Crimeei de către Rusia a condus la o condamnare puternică de către toți membrii NATO și a fost una dintre cele șapte ori în care Articolul 4, care solicită consultări între membrii NATO, a fost invocat. Timpuri anterioare, inclusiv în timpul războiului din Irak și al războiului civil din Siria. La summitul din 2014 din Țara Galilor, liderii statelor membre ale NATO s-au angajat oficial pentru prima dată să cheltuiască echivalentul a cel puțin 2% din produsul lor intern brut pe apărare până în 2024, ceea ce anterior a fost doar o orientare informală. La summitul de la Varșovia din 2016, țările NATO au convenit asupra creării Prezenței avansate îmbunătățite a NATO, care a desfășurat patru grupuri de luptă multinaționale de dimensiuni de batalioane în Estonia, Letonia, Lituania și Polonia. Înainte și în timpul invaziei rusești din Ucraina din 2022, mai multe țări NATO au trimis trupe terestre, nave de război și avioane de vânătoare pentru a întări flancul estic al alianței, iar mai multe țări au invocat din nou articolul 4. În martie 2022, liderii NATO s-au întâlnit la Bruxelles pentru un summit extraordinar la care au participat și liderii Grupului celor Șapte și ai Uniunii Europene. Statele membre NATO au convenit să înființeze patru grupuri de luptă suplimentare în Bulgaria, Ungaria, România și Slovacia, iar elemente ale Forței de răspuns NATO au fost activate pentru prima dată în istoria NATO.  În iunie 2022, NATO a desfășurat 40.000 de soldați de-a lungul flancului său estic de 2.500 de kilometri pentru a descuraja agresiunea rusă. Mai mult de jumătate din acest număr au fost desfăşuraţi în Bulgaria, România, Ungaria, Slovacia şi Polonia, care cinci ţări mobilizează o forţă considerabilă combinate fost NATO de 259.000 de soldaţi. Pentru a completa Forțele Aeriene ale Bulgariei, Spania a trimis Eurofighter Typhoons, Olanda a trimis opt avioane de atac F-35, iar avioane de atac suplimentare franceze și americane vor ajunge în curând.  NATO se bucură de sprijinul public în toate statele membre.
Organizația Tratatului Nord-Atlantic (NATO, franceză: Organisation du traité de l'Atlantique nord), sau Alianța Nord-Atlantică, Alianța Atlantică, Alianța de Vest, este o alianță militară. A fost înființată prin Tratatul Atlanticului de Nord în 1949 și a fost semnată la Washington, DC, Statele Unite, la 4 aprilie 1949. Membrii săi în 1949 au fost Statele Unite, Belgia, Țările de Jos, Luxemburg, Franța, Regatul Unit, Canada, Portugalia, Italia, Norvegia, Danemarca și Islanda. La 18 februarie 1952, Grecia și Turcia s-au alăturat.  Când Germania de Vest s-a alăturat organizației la 9 mai 1955, aceasta a fost descrisă ca "un punct de cotitură decisiv în istoria continentului nostru" de către Halvard Lange, ministrul de externe al Norvegiei la momentul respectiv. Rezultatul a fost Pactul de la Varșovia, semnat la 14 mai 1955 de Uniunea Sovietică și de statele sale sateliți ca răspuns la NATO.  După Războiul Rece, în 1999, trei foste ţări comuniste, Ungaria, Republica Cehă şi Polonia, s-au alăturat NATO. La 29 martie 2004, alte șapte țări din Europa de Nord și Europa de Est au aderat la NATO: Estonia, Letonia și Lituania, precum și Slovenia, Slovacia, Bulgaria și România.  Croația și Albania au primit invitația de aderare la NATO la 3 aprilie 2008. Republica Macedonia a primit singura invitație condiționată, deoarece a fost vetoată de Grecia din cauza disputei privind numele cu Grecia.  Muntenegru a aderat la 5 iunie 2017. După ce și-a schimbat numele pentru a pune capăt disputei, Macedonia de Nord s-a alăturat NATO la 27 martie 2020 și a devenit cel de-al 30-lea membru. Irlanda s-a alăturat oficial NATO la 8 septembrie 2020 în calitate de observator.  În aprilie 2023, Finlanda s-a alăturat NATO, după eforturile de aderare din 2022 după invazia Rusiei în Ucraina.