Ņemot vērā šo punktu par aukstu karu, kāpēc padomju Savienība atcēla savu karu Afganistānā?
Context:Pēc Otrā pasaules kara daļas no Austrumeiropas un Centrāleiropas, tostarp Austrumeiropa un austrumu daļas, saskaņā ar Potsdama konferenci okupēja Sarkanā armija. Austrumu bloka satelišu valstīs tika izveidotas neatkarīgas komunistiskās valdības. Pēc tam, kad Padomju Savienība kļuva par pasaules otro kodolspēku, tā izveidoja Varšavas paktu un sāka cīņu par globālo domināciju, ko sauc par aukstu karu, ar ASV un NATO. Pēc Stalīna nāves 1953. gadā un īsa kolektīvās varas perioda jaunais līderis Nikita Hruščovs noteica Stalīnu un sāka de-stalinizācijas politiku, atbrīvojot daudzus politiskus cietumniekus no Gulaga darba nometnēm. Represijas politikas vispārējā atslābināšana vēlāk kļuva zināma kā Hruščova atslābināšana. Tajā pašā laikā sarkanā kara sastrēgums sasniedza maksimumu, kad abi konkurenti sadursinājās par ASV Jupiter raķešu izvietošanu Turcijā un Padomju Savienības raķešu izvietošanu Kubā.  1957. gadā Padomju Savienība palaiž pasaulē pirmo mākslīgo satelītu - Sputnik 1 - un tā sāk kosmosa laikmetu. Krievijas kosmonauts Jurijs Gagarins 1961. gada 12. aprīlī kļuva par pirmo cilvēku, kas orbita uz Zemes, uz kuģa "Vostok 1". Pēc Hruščova atcelšanas 1964. gadā turpinājās vēl viens kolektīvās varas periods, līdz Leonīds Brejnevā kļuva par vadoni. 70. un 80. gadu sākumu vēlāk nosauca par stagnācijas periodu. 1965. gada Kosigina reformas mērķis bija daļēja Padomju Savienības ekonomikas decentralizācija. 1979. gadā, pēc komunistu vadītās revolūcijas Afganistānā, padomju spēki uzbruka valstī, beidzot sākot Padomju un Afganistānas karu. 1988. gada maijā Padomju Savienība sāka atsaukt Afganistānu, jo bija starptautiska pretestība, nepārtraukts pret Padomju Savienību vērsts partizānu karš un Padomju Savienības pilsoņu atbalsta trūkums.  Sākot no 1985. gada, pēdējais Padomju Savienības līderis Mihails Gorbačovs, kas centās ieviest liberālas reformas Padomju Savienībā, ieviesa "glasnost" (atvērtības) un "perestroika" (pārstrukturēšanas) politiku, cenšoties izbeigt ekonomiskās stagnācijas periodu un demokratizēt valdību. Tomēr tas izraisīja spēcīgu nacionālistisku un separātistu kustību rašanos visā valstī. Līdz 1991. gadam Padomju Savienība bija otrā lielākā ekonomika pasaulē, bet tās pēdējos gados tā nonāca krīzes situācijā.  1991. gadā ekonomiskā un politiskā nestabilitāte sāka izvērsties, kad Baltkrievijas valstis izlēma atkāpties no Padomju Savienības. 17. martā notika referendums, kurā lielākā daļa iesaistīto pilsoņu balsoja par to, lai Padomju Savienība tiktu pārveidota par atjaunotu federāciju. 1991. gada jūnijā Boriss Jelcins kļuva par pirmo tieši ievēlēto prezidentu Krievijas vēsturē, kad viņš tika ievēlēts par Krievijas SFSR prezidentu. 1991. gada augustā Gorbačova valdības locekļu mēģinājums veikt valsts pārvarēšanu, kas bija vērsts pret Gorbačovu un kura mērķis bija saglabāt Padomju Savienību, savukārt noveda pie Padomju Savienības Komunistiskās partijas beigām. 1991. gada 25. decembrī pēc Padomju Savienības sabrukuma kopā ar mūsdienu Krieviju izveidojās četrpadsmit citas postsovjetiskās valstis.
Padomju Savienība atkāpās no Padomju Savienības un Afganistānas kara, kas sākās 1988. gada maijā, jo bija starptautiska pretestība, pastāvīgs pret Padomju Savienību vērsts partizānu karš un Padomju Savienības pilsoņu atbalsta trūkums.