La bellesa és objectiva o subjectiva?
Les opinions sobre aquesta qüestió varien d'una persona a una altra. Estadísticament, un patró de preferència és fàcilment visible en el que la gent descriuria com a bonic. Un exemple evident d'aquest fenomen és un estàndard de bellesa per a dones i homes. Sembla que la societat està d'acord en quines característiques, tant físiques com internes, poden considerar una persona bonica. L'estàndard de la bellesa també es projecta més enllà dels humans, en races animals, per exemple, en exposicions de gats. Sembla que hi ha un vincle entre la bellesa i la seva semblança amb la perfecció. Per exemple, una rosa amb molts pètals i sense llàgrimes o raspades és generalment vista com més bonica que una amb menys pètals, visiblement arruïnats. No obstant això, la qüestió de la perfecció també planteja un problema ja que és difícil i possiblement impossible definir la perfecció. La bellesa no vol dir necessàriament perfecció. Per exemple, els ulls grans són estadísticament considerats més atractius, però, en termes del seu propòsit biològic, no tenen superioritat sobre els ulls petits. Per tant, tant la bellesa com la perfecció depenen de la perspectiva o el propòsit amb què observes un objecte.  A més, també s'han de tenir en compte les fluctuacions clares al llarg dels segles i les cultures sobre el que es considera bellesa. Les tendències de la moda i els estils artístics, per exemple, canvien constantment. A més, la diversitat d'opinions suggereix que no hi ha res que sigui considerat bell per tothom, així que fins i tot si la majoria considera que un objecte o una cosa en particular és bella, la seva bellesa segueix sent subjectiva perquè segueix basant-se en una preferència en canvi constant en lloc d'una veritat objectiva.