Vai skaistums ir objektīvs vai subjektīvs?
Cilvēki par šo jautājumu ir atšķirīgi. Statistiski, priekšroku modelis ir viegli redzams par to, ko cilvēki raksturo kā skaistu. Šāda parādība ir redzama, piemēram, attiecībā uz skaistumkopšanas standartiem, ko piemēro gan sievietēm, gan vīriešiem. Izskatās, ka sabiedrībā ir vienprātība par to, kādas īpašības, gan fiziskas, gan iekšējās, var uzskatīt par cilvēku skaistumu. Skaistuma standarts tiek izvirzīts arī ārpus cilvēka, piemēram, kaķu izstādēs. Izskatās, ka ir saikne starp skaistumu un to, cik ļoti tas ir līdzīgs pilnībai. Piemēram, rozēm ar daudzām lapām un bez izšķilšanās vai saķeršanās parasti tiek uzskatīts par skaistākajām, salīdzinot ar tām, kurām ir mazākas, acīmredzami sašaurinātas lapas. Tomēr jautājums par pilnību rada arī problēmu, jo ir grūti un, iespējams, neiespējami definēt pilnību. Skaistums nebūt nenozīmē pilnību. Piemēram, lielās acis statistikā tiek uzskatītas par pievilcīgākajām, tomēr, ņemot vērā to bioloģisko mērķi, tām nav nekādu pārsvaru pret mazajām acīm. Tāpēc gan skaistums, gan pilnība ir atkarīga no tā, kā mēs skatāmies uz kādu objektu, vai no tā, ar kādu mērķi mēs to novērojam.  Turklāt ir jāņem vērā arī tas, ka gadsimtu gaitā un kultūrās tas, ko uzskata par skaistumu, ir izmainījies. Piemēram, modes tendences un mākslas stils pastāvīgi mainās. Turklāt viedokļu daudzveidība liecina, ka nav nekā tāda, ko visi uzskatītu par skaistu, tāpēc pat tad, ja lielākā daļa uzskata kādu konkrētu objektu vai lietu par skaistu, tā skaistums paliek subjektīvs, jo tas ir balstīts uz pastāvīgi mainīgu izvēli, nevis uz objektīvu patiesību.