Kas svarbiau, gamta ar auklėjimas?
Gamta prieš ugdymą argumentas egzistavo tol, kol žmonės sugebėjo apsvarstyti sudėtingas mintis. Diskusijos dėl to, ar vaiko prigimtis (savitasis prigimtis, požiūris ar polinkis) ar auklėjimas (apmokymas, mokymas ar ugdymas) labiau lemia, kuo jis taps suaugęs.  Daugeliu atvejų laikoma, kad žmonės yra konteksto (ugdymo) produktas. Mūsų auklėjimas turi didelę įtaką tam, kuo tapsime vėliau. Bet tai nebūtinai yra juoda ir balta. Yra daugybė pavyzdžių, kaip vaikai, gimę itin sunkiose aplinkybėse, išaugo ir tapo gerai suorganizuotais, labai prisidėjusiais visuomenės nariais.  Todėl būtų pagrįsta manyti, kad gamta yra stiprus veiksnys, nepriklausomai nuo auklėjimo (aplinkos), kurioje žmogus yra auginamas. Galų gale nėra jokios garantijos, kad vaikas, augantis šeimoje, kurioje vyrauja smurtas, vėliau smurtautų ir su kitais. Taigi, ar gamta yra svarbesnė?  Debatų sunkumas yra tas, kad nė vienas individas nėra toks pat kaip kitas. Eksperimentus, kuriais nustatoma gamtos ir ugdymo veiksmingumas, atlikti sunku. Ne tik iš žmogaus teisių perspektyvos, bet taip pat ir iš kintamojo požiūrio. Iš tikrųjų yra per daug kintamųjų, kuriuos reikia kontroliuoti, kalbant apie žmogaus prigimtį, kad bet koks kontrolės įvedimas į auklėjimo elementą būtų nesubalansuotas.  Apsvarstydami šį klausimą, svarbu pripažinti, kad vystymosi psichologija vis dar yra ankstyvose stadijose, ir suprasti, kad tiek gamta, tiek auklėjimas yra būtini žmogaus vystymosi veiksniai.