Per què la gent hauria de convertir els céspedes i jardins ornamentals en plantes autòctones?
A qui no li encanten les papallones? Són un bell símbol de la innocència. Però t'has adonat que cada any hi ha menys i menys? Quan jo era un nen, no podies fer un viatge sense aconseguir unes papallones al parabrisa del teu cotxe. Per què n'hi ha tan pocs i què significa?  Una de les principals raons és l'ús de pesticides i herbicides. Aquests productes químics són assassins indiscriminats. I treuen tot l'equilibri de l'ecosistema. En el meu pati, he vist com una mica de paciència pot tornar a equilibrar les coses. Tenia afids, però a poc a poc vaig notar que els depredadors de afids resolen el problema. Tenia mosques a causa del meu gallinari, però en unes setmanes vaig veure a les rondines i a les fobies que s'hi van traslladar per aprofitar la font d'aliments.  L'altra raó per la qual veiem menys papallones és que són menjar per a les origues. La majoria de papallones i papallones (o papallones de la nit, com m'agrada dir-los) necessiten una planta en particular per albergar les seves origues. Per a les papallones monarques, és l'algue (Asclepias), que és un nom desafortunat per a una planta bonica. En el cas de Pipevine Swallowtails, és Pipevine (Aristolochia). Sense aquestes plantes, les erugues no tenen font de menjar. I a mesura que les ciutats i els suburbis es tornen pavimentats, no hi ha lloc per a aquestes plantes que una vegada van ser abundants per créixer. Quan mirem els nostres propis jardins, contenen belles plantes que són importades d'altres llocs. Però per a una papallona, els nostres jardins semblen deserts. Fins i tot les plantes com el cep de botella, que atrauen molts insectes per al seu nèctar, no proporcionen menjar per als nens d'insectes natius. És com tenir un bar on els adults beuen, però no hi ha menjar per alimentar els seus fills perquè també puguin créixer i ser adults.  Però Doug Tallamy, un entomòleg de la Universitat de Delaware, diu que podem ajudar. Posant algunes plantes autòctones en els nostres jardins, podem proporcionar el menjar per fer tornar les papallones.  Mentre ens preparàvem per refaure el nostre jardí de plantes ornamentals perenne-verdes, a un jardí de flors de casa anglesa, va passar alguna cosa. Vam veure a Doug Tallamy parlar en una reunió de Zoom de Silicon Valley de la CNPS. I ens vam adonar que havíem de canviar de direcció, i començar a fer jardineria amb els nadius.  Quan mirem el nostre jardí, la clau és que només estem començant... És un gran experiment per veure què funciona on. I ja el jardí ens parla. L'herba d'ulls blaus ha saltat el passeig pavimentat a una altra part del jardí! Esperem més moviment i màgia en el futur. Aquestes són algunes de les nostres reflexions sobre el nostre jardí.  Benediccions... tenir un roure gegant en el nostre pati i un rierol darrere nostre segurament ens ha donat un avantatge en termes de menjar i accés a la vida silvestre al nostre pati.  El desavantatge... molta ombra. Només dos, potser tres llocs del nostre jardí que tenen bon sol. Per tant, anem a través de Calscape buscant plantes que tolerin l'ombra. (Si no heu conegut Calscape us espera un regal. Però espero que visquis a Califòrnia...).  Objectiu... com a talamites, creiem en alimentar l'ecosistema, que comença amb l'agricultura de la oruga. I com ha anat? Bé, fins ara només hem vist una o dues origues. Sospireix. Tot és un experiment...  El major impacte... deixar les fulles l'any passat. Ja podem veure que el sòl està millorant, i cada vegada que regem veiem molts insectes que surten de la llitera. Així que està succeint. A poc a poc...  Així que continuem substituint no natius per natius. El cap de setmana passat vam treure Sarcococca i Pierris Japonicas i les vam substituir per Coffeeberry (Frangula Californica). Aquest cap de setmana vam treure dos arces i els vam substituir per anèmones de bosc (Carpenteria Californica). I el proper cap de setmana substituirem el nostre setge de caixes per un pinzell de coiote (Baccharis pilularis).  A més dels insectes, hem vist molta altra vida salvatge al nostre jardí. Cada any neix un nou niu d'esquirols petits a l'arbre. I aquest any ens van sorprendre tres ratolins que es van traslladar a l'arbre (que és en gran part buit).  Són dolços, tímids i adorables. Ens ha agradat veure'ls sortir i recórrer l'arbre cada nit per menjar.