Kodėl žmonės turėtų persodinti žolę ir dekoratyvinius sodus į vietinius augalus?
Kas nemėgsta drugelių? Jie yra gražus nekaltumo simbolis. Bet ar pastebėjote, kad jų kasmet vis mažiau? Kai buvau vaikas, negalėjai išvykti į kelionę be to, kad ant automobilio priekinio stiklo nepasiektum kelepių. Tai kodėl jų tiek mažai ir ką tai reiškia?  Viena pagrindinių priežasčių - pesticidų ir herbicidų naudojimas. Šios cheminės medžiagos yra beprotiški žudikai. Ir jie iškrauna visą ekosistemą iš pusiausvyros. Savo kieme mačiau, kaip šiek tiek kantrybės gali sugrąžinti pusiausvyrą. Aš turėjau aphidų, bet pamažu pastebėjau, kad aphidų plėšrūnai išsprendė problemą. Dėl vištienos buvo musų, bet po kelių savaičių pamačiau, kaip į ją įsiveržė lazdelės ir Febijos, norėdamos pasinaudoti maisto šaltiniu.  Kita priežastis, dėl kurios matome mažiau drugelių, yra to, kad jie yra žiaurių vabzdžių maistas. Daugumai drugelių ir molių (ar nakties drugelių, kaip aš mėgstu juos vadinti) reikia tam tikro augalo, kuriame galėtų gyventi jų raukšlės. Monarcho drugeliams tai yra "Melkvaža" (Asclepias), kuris yra nelaimingas gražus augalo pavadinimas. Pipevine Swallowtails atveju tai yra Pipevine (Aristolochia). Be šių augalų, žvirbliai neturi maisto šaltinio. O kai miestai ir priemiestys tampa užmušti, šiems kadaise gausiems augalams nebėra kur augti. Žvelgdami į savo kiemas, matome gražius augalus, importuotus iš kitų kraštų. Bet drugeliui mūsų kiemai atrodo kaip dykumos. Netgi tokie augalai kaip puodelis, kurie pritraukia daugybę vabzdžių dėl nektaro, neleidžia vietos vabzdžiukams maitintis. Tai tarsi baras, kuriame suaugę žmonės gali gerti, bet neturi maisto maitinti savo vaikus, kad jie galėtų augti ir tapti suaugusiais.  Tačiau Doug Tallamy, entomologas iš Delavero universiteto, sako, kad mes galime padėti. Įdiegę vietinius augalus savo kiemuose, mes galime suteikti maisto, kad sugrąžintume drugelius.  Kai ruošėmės perkurti mūsų sodą iš amžinai žalių dekoratyvinių augalų į Anglijos sodybas su išpjaustomis gėlėmis, kažkas nutiko. Mes matėme Dougą Tallamy kalbą CNPS Silicio slėnio Zoom susitikime. Ir mes supratome, kad turime pakeisti kryptį ir pradėti sodininkystę su vietiniais.  Žvelgdami į sodą, svarbiausia tai, kad mes tik pradėjome... Tai didžiulis eksperimentas, kad pamatytume, kas ir kur veikia. Ir jau sodas kalba su mumis. Mėlynakiai žolė peršoko iš asfaltuoto kelio į kitą sodo dalį! Mes tikimės daugiau judesio ir magijos ateityje. Štai keletas mūsų minčių apie sodą.  Palaiminimai... turėdami milžinišką ąžuolą mūsų kieme ir upę už mūsų nugaros tikrai suteikė mums koją iš maisto ir laukinės gamtos prieigos prie mūsų kiemo.  Neigiamas dalykas - daug šešėlio. Mūsų sode yra tik dvi, galbūt trys vietos, kuriose gerai saulės. Taigi, mes keliaujame per Kalskape, ieškodami augalų, kurie toleruoja šešėlį. (Jei dar nesate susipažinę su Kalskape, laukiate malonumo. Tikiuosi, kad gyvenate Kalifornijoje...).  Tikslas... kaip talamitai, mes tikime, kad reikia maitinti ekosistemą, o tai prasideda nuo vabzdžių auginimo. Kaip tai pavyko? Na, kol kas matėme tik vieną ar dvi uodegas. Šauk. Tai tik eksperimentas...  Didžiausias smūgis... palikti lapus praėjusiais metais. Jau dabar matome, kaip dirvožemio būklė gerėja, ir kiekvieną kartą, kai laistome, matome daugybę vabzdžių, kylančių iš šiukšlių. Taip ir vyksta. Lėtai...  Taigi mes ir toliau pakeičiame ne vietinius gyventojus vietiniais. Praėjusį savaitgalį mes pašalėme Sarcococca ir Pierris Japonicas ir pakeitėme juos Coffeeberry (Frangula Californica). Šį savaitgalį nukirstėme du arklinius medžius ir juos pakeitėme karpenterija (Carpenteria Californica). Kitą savaitgalį ketiname pakeisti mūsų lauko tvorą į Coyote Brush (Baccharis pilularis).  Be vabzdžių, mūsų kieme matėme daugybę kitų nuostabių laukinių gyvūnų. Kasmet medyje gimsta naujas inkstų jauniklių lizdas. Šiemet mus nustebino 3 mažieji meškeriukai, įsiveržę į medį (jis iš esmės yra tuščias).  Jie švelnūs, drovūs ir žavūs. Mėgstame stebėti, kaip jie kiekvieną vakarą ateina į medį ieškoti maisto.