Дали красотата е обективна или субективна?
Мненията по този въпрос варират от човек на човек. Статистически моделът на предпочитания е лесно видим в това, което хората описват като красиво. Ясен пример за това явление е стандарта за красота за жените и мъжете. Обществото изглежда се съгласява какви черти, както физически, така и вътрешни, могат да определят красотата на човек. Стандартът на красотата се прожектира и отвъд хората, върху животинските породи, например, в изложбите на котки. Изглежда, че има връзка между красотата и това колко тя прилича на съвършенството. Например една роза с много листенца и без сълзи или драскотини обикновено се смята за по-красива от една с по-малко, видимо развалени листенца. Въпросът за съвършенството обаче също повдига проблем, тъй като е трудно и вероятно невъзможно да се определи съвършенството. Красотата не означава непременно съвършенство. Например, големите очи статистически се считат за по-привлекателни, но от гледна точка на биологичното им предназначение те нямат превъзходство над малките очи. Следователно красотата и съвършенството зависят от перспективата или целта, с която наблюдаваш обекта.  Освен това трябва да се вземат предвид и очевидните колебания през вековете и културите относно това, което се смята за красиво. Например модните тенденции и стиловете на изкуството непрекъснато се променят. В допълнение, разнообразието от мнения предполага, че няма нищо, което се счита за красиво от всички, така че дори ако мнозинството смята определен обект или нещо за красиво, красотата му остава субективна, защото остава основана на постоянно променящи се предпочитания, а не на обективна истина.